Държавен вестник, бр. 93, 2011 г., стр. 33

БРОЙ  93	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  33  
средства, независимо от данните къде е извър­
шено престъплението, каквито права другите 
председатели на съдилища нямат.
Териториалната компетентност на специ­
ализирания наказателен съд е за престъпления 
на територията на страната, поради което 
и възможността за даване на разрешения 
за използване на специални разузнавател­
ни средства е за престъпления, извършени 
на територията на цялата страна. От това 
обстоятелство не следва извод за извънред­
ност на съда. Уредбата на специализирания 
наказателен съд в тази част не се отклонява 
от уредбата на общите съдилища, при които 
разрешението за използване на специални 
разузнавателни средства се дава предварително 
от председателя на окръжния съд, а по отно­
шение на военнослужещите – от председателя 
на съответния военен съд (чл. 174, ал. 1 и 2 
НПК и чл. 15, ал. 1 от Закона за специалните 
разузнавателни средства (ЗСРС), ДВ, бр. 95 
от 1997 г.). Идентични с общите съдилища са 
редът за издаване на разрешенията, осигурява­
нето и прилагането им, както и ограниченията 
за използването им.
В искането неоснователно се твърди, че при 
използването на специални разузнавателни 
средства още няма образуван наказателен 
процес и не може да се установи как „опера­
тивната разработка“ ще се превърне в нака­
зателно дело, подсъдно на специализирания 
наказателен съд. Разпоредбата на чл. 173, ал. 1 
НПК предвижда искането за използване на 
специални разузнавателни средства да се пра­
ви от наблюдаващия прокурор до съда, тоест 
вече по образувано досъдебно производство. 
Специалните разузнавателни средства се из­
ползват именно в тази фаза на наказателното 
производство, в която категорично не може да 
се установи какво престъпление е извършил 
заподозреният и конкретно извършил ли е 
някое от престъпленията, визирани в чл. 411а, 
ал. 1 и 2 НПК. Изрично в чл. 12, ал. 1 ЗСРС 
е предвидено, че специалните разузнавателни 
средства се използват по отношение на лица, 
за които са получени данни и има основание 
да се предполага, че подготвят, извършват 
или са извършили тежки престъпления, а 
не за лица, които вече са привлечени като 
обвиняеми по конкретни престъпления. В 
този смисъл Конституционният съд вече се е 
произнесъл с Решение № 10 от 2010 г. по к.д. 
№ 10 от 2010 г., с което е приел, че „в хода на 
предварителното разследване, при наличието 
на достатъчно доказателства, конкретно лице 
може да бъде привлечено като обвиняем, но 
на този етап от процесуалното развитие, това 
обвинение е предназначено само временно да 
определи рамките на предмета на доказване“. 
Въз основа на горното Конституционният 
съд достига до заключението, че оспорени­
ят чл. 174, ал. 3 НПК не противоречи на 
принципа на правовата държава по чл. 4, 
ал. 1 от Конституцията и на равенството на 
гражданите по чл. 6, ал. 1 от Конституцията, 
защото разрешението се дава от председателя 
на специализирания наказателен съд, който 
има идентични правомощия с председателите 
на окръжните съдилища, съобразно неговата 
материална и териториална компетентност. 
І.6. Относно предложенията за съдебни 
заседатели за специализирания наказателен 
съд – чл. 68, ал. 2 ЗСВ
Вносителите на искането оспорват разпо­
редбата на чл. 68, ал. 2 ЗСВ, съгласно която 
предложенията за съдебните заседатели за 
специализирания наказателен съд се правят 
от Столичния общински съвет, като твърдят, 
че последният е политически орган и назна­
ченията ще бъдат политически.
Конституционният съд намира, че няма 
отклонение в законовата уредба относно 
предлагането и определянето на съдебните 
заседатели от общите съдилища и тези от 
специализирания наказателен съд, за да 
се наблюдава извънредност на последния. 
Правилото е предложенията за съдебни за­
седатели за съответния съд да се правят от 
общинския съвет в съдебния район на този 
съд (чл. 68, ал. 1 ЗСВ). Оспорената алинея 
втора на чл. 68 ЗСВ не бележи отклонение от 
него, като предвижда Столичният общински 
съвет да прави предложенията за съдебните 
заседатели за специализирания наказателен 
съд, чието седалище е в гр. София (чл. 100а, 
ал. 2 ЗСВ).
По-същественият момент е, че общинските 
съвети само предлагат съдебните заседатели, а 
съгласно чл. 68, ал. 3 ЗСВ определянето им се 
извършва от общото събрание на съдиите от 
съответния по-горен съд. В пълно съответствие 
с реда за общите съдилища е предвиденият ред 
за специализирания наказателен съд, чиито 
съдебни заседатели съобразно чл. 68, ал. 3, 
т. 3 ЗСВ се определят от общото събрание 
на съдиите от апелативния специализиран 
наказателен съд. Сходен е начинът за избор 
на съдебните заседатели на специализирания 
военен съд – те се предлагат от командирите 
на поделенията и се определят от общото 
събрание на съдиите от военно-апелативния 
съд (чл. 68, ал. 4 ЗСВ).
Доводите в искането за политическа при­
страстност на съдебните заседатели не са 
юридически и предвид идентичната им зако­
нова уредба следва да се отнасят въобще за 
съдебните заседатели във всички съдилища, 
поради което съдът не ги обсъжда. Съдебните 
заседатели имат еднакви права и задължения