Държавен вестник, бр. 67, 2024 г., стр. 169

БРОЙ  67	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  169  
на преценка необходимостта от създаването 
на специален ред за разследването на главния 
прокурор.
2. По отношение на контрола, упражняван 
върху дейността на прокурора, разследващ 
главния прокурор
Според изричната законова разпоредба 
прокурорът, разследващ главния прокурор, 
има ранг на прокурор във ВП (чл. 411а, ал. 3 
НПК). Прокурорът, осъществяващ контрол 
върху действията му, се назначава на длъж­
ност „заместник главен прокурор“ от проку­
рорската колегия на ВСС, което ще рече, че 
отношенията между тях са по вертикала като 
„прокурор“ – „горестоящ прокурор“. Общите 
правила в НПК, относими към контрола на 
висшестоящ прокурор в досъдебната фаза на 
наказателното производство, предвиждат три 
възможни хипотези на взаимодействие, които 
са приложими, при условие че не е предвиде­
на възможност за съдебен контрол. Първата 
хипотеза е изменение на постановление на 
прокурор от висшестоящия, втората – отмяна 
на постановлението на прокурора и самосто­
ятелно извършване на съответното действие 
по разследването или процесуално действие от 
горестоящия прокурор, третата – отмяна на 
постановлението на прокурора и връщане на 
делото за допълнително разследване с даване 
на писмени и мотивирани задължителни указа­
ния по прилагането на закона (по чл. 46, ал. 4 
НПК). От тази гледна точка също могат да се 
открият съществени различия между уредбата 
на прокурора, разследващ главния прокурор, 
която е обект на конституционен контрол по 
настоящото к.д. № 10/2023 г., и уредбата на 
прокурора, разследващ главния прокурор, 
която е предмет на конституционен контрол 
по к.д. № 4/2021 г. Предходното произнасяне 
на Конституционния съд по повод специал­
ния ред за разследване на главния прокурор 
касае орган, който, въпреки че формално е 
наречен „прокурор“, няма точно определено 
място в йерархичната структура на прокура­
турата. Следователно по отношение на него е 
неприложим контролът за законосъобразност 
от горестоящ прокурор в конкретно наказа­
телно производство. От друга страна, органът, 
предвиден в новото изменение на НПК (ДВ, 
бр. 48 от 2.07.2023 г.), се назначава за проку­
рор във ВП. Вътрешноведомственият контрол 
върху актовете и действията му в досъдебното 
производство е поверен на специално назначен 
заместник на главния прокурор, чиято функция 
е да осъществява контрол само по отношение 
на прокурора, разследващ главния прокурор 
(чл. 411г, ал. 1 НПК във връзка с чл. 173а 
ЗСВ). Новият ред за разследване на главния 
прокурор предвижда конкретни правила за 
инстанционен контрол в чл. 411г, ал. 2 и 3 
НПК, както и в чл. 411д, ал. 1 НПК, които 
съответстват на общия ред по НПК. Така 
той съхранява основните характеристики на 
контрола по вертикала, присъщ за системата 
на прокуратурата: актовете и действията на 
прокурора, разследващ главния прокурор, мо­
гат да бъдат обжалвани пред непосредствено 
горестоящ прокурор, освен ако подлежат на 
съдебен контрол; горестоящият по длъжност 
прокурор може да извършва действия, включени 
в компетентността на подчинения прокурор, 
може писмено и мотивирано да спира, отменя 
или изменя постановленията му в определените 
от закона случаи; неговите писмени указания 
са задължителни за подчинения му прокурор 
(чл. 143 ЗСВ). Следователно не може да се 
приеме тезата на вносителя за липсата на вът­
решноведомствен контрол, доколкото законо­
дателно е предвиден прокурор, осъществяващ 
контрол върху действията на специализирания 
прокурор ведно със съответните правомощия, 
нито може да се приеме тезата, че прокурорът, 
разследващ главния прокурор, както и кон­
тролиращият го прокурор са самостоятелни 
независими органи, които са извън системата 
на прокуратурата, и не отговарят на нейните 
устройствени и организационни принципи. 
С оглед на особения субект, по отношение на 
който се развива наказателното производство, 
следва да се вземе предвид, че де юре, дори и 
без предвиден специален ред, в производство 
срещу главния прокурор е невъзможно да се 
разгърне пълният обхват на контрола по вер­
тикала в рамките на прокуратурата по общия 
ред. Със своето Тълкувателно решение № 11 от 
2020 г. по к.д. № 15/2019 г. Конституционният 
съд вече е приел за конституционно недопус­
тима възможността главният прокурор като 
ръководител на прокуратурата да може да 
осъществява предоставените му правомощия 
по начин, който му позволява да влияе пряко 
или косвено върху конкретна прокурорска дей­
ност, от която зависят неговите лични права и 
законните му интереси. Тогава дори в хипотеза, 
при която не е налице възможността за отстра­
няването му от длъжност, той не би трябвало 
да упражнява редица свои правомощия в рам­
ките на наказателното производство, което го 
засяга, като тези по чл. 46, ал. 5, чл. 195, ал. 5, 
чл. 213, чл. 243, ал. 10, изр. последно, чл. 420, 
ал. 1 във връзка с чл. 422, ал. 1, т. 4 – 6 НПК. 
Това обстоятелство обосновава необходимостта 
от наличието на специални правила за реа­
лизиране на наказателна отговорност, за да 
могат да бъдат предвидени на законово ниво 
компенсаторни механизми, които във всички 
фази на наказателния процес да обезпечат 
конституционосъобразно и законосъобразно 
развитие на производството и възможност за 
ефективна реализация на правата на предпо­
лагаемия извършител, която не отстъпва на 
стандарта, заложен на конституционно ниво и 
по общия ред в приложимите процесуални зако­
ни. В тази връзка наличието на възможност за 
вътрешноведомствен контрол по отношение на 
актовете и действията на прокурора, разследващ 
главния прокурор, безспорно е задължително,