Държавен вестник, бр. 96, 2012 г., стр. 188

СТР.  188	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  96
Например ЗВ в продължение на конституци­
онната разпоредба определя като изключителна 
държавна собственост вътрешните морски води, 
териториалното море и минералните води по спи­
сък приложение № 2 към закона, а останалата част 
от водите и водните обекти са определени основ­
но като публична държавна собственост с някои 
изключения в насока публичната общинска соб­
ственост и конкретни изключения в посоката на 
частната собственост.  Този законодателен подход 
е определящ и за подбора на правните способи 
и механизми за регулиране на всички обществени 
дейности и отношения, свързани с използването на 
водите от човека, както и за формирането на струк­
турата и правомощията на държавните органи, от­
говорни за прилагането на тези механизми като 
форма на осъществяване на държавното управ­
ление на водите. В чл. 1 на ЗВ при определяне на 
предмета на управление в основата на държавно­
то управление е заложено виждането, че водите се 
третират като общонационален единен и неделим 
природен ресурс, което е най-важната характерис­
тика на предмета. 
На следващо място следва да посочим, че в гру­
пата на легалните дефиниции, в § 1, т. 30 ЗВ е да­
дено най-обобщеното определение за управлението 
на водите като съвкупност от дейностите по из­
ползване, опазване и възстановяването им, както 
и по предпазване от вредното им въздействие. Този 
законодателен подход е определящ и за подбора на 
правните способи и механизми за регулиране на 
всички обществени дейности и отношения, свър­
зани с използването на водите от човека, както и 
за формирането на структурата и правомощията на 
държавните органи, отговорни за прилагането на 
тези механизми като форма на осъществяване на 
държавното управление на водите.
В цитирания чл. 1 от ЗВ се намира едно от 
правните основания за по-широкото разбиране на 
понятието за управление на водите. Самият закон 
е включил в своя предмет уреждането на собстве­
ността върху водите, както и собствеността вър­
ху водностопанските системи и съоръжения. В 
чл. 5 ЗВ се казва, че „...използването на водите се 
осъществява чрез водностопански системи, които 
включват съоръжения за отнемане, съхраняване, .... 
и пречистване на водите, за изполване на водната 
енергия и за защита от вредното въздействие на 
водите“. Това е още един начин по-пълно да се 
очертае предметът на нормативната уредба, т. е. 
и предметът на държавното управление, като се 
маркират и някои от най-важните направления в 
дейността по използването на водите и по техниче­
ски признаци.
Анализът се придържа към становището, че в 
дейността по управление на водите съгласно на­
шата правна система се включват и дейностите по 
стопанисване и управление на водностопанските 
системи и съоръжения. Отделянето на водите като 
самостоятелен обект на управление, когато те се 
намират или преминават през съоръженията на 
водностопанските системи, от самите съоръжения 
и тяхното управление може да бъде само чисто 
теоретично. Към тези основни отправни точки от 
глава първа „Общи положения“ следва да се доба­
вят и посочените в чл. 2  и следв. от ЗВ цели на 
закона, които са  трайните и стратегически цели на 
държавното управление във водния сектор.
В чл. 2, ал. 2 законът доразвива целите, като 
указва и основните средства за постигането им, а 
в добавения от 2006 г. чл. 2а ЗВ, изцяло в съответ­
ствие с Рамковата директива за водите 2000/60/ЕС, 
са заложени и 14-те принципа, от които ще се ръ­
ководи държавната политика за постигане на гор­
ните цели. Тези принципи всъщност са актуалната 
законова дефиниция за главните задачи и насоки 
на организацията на дейността на държавните ор­
гани по управлението на водите. В терминологич­
но отношение с изменения на ЗВ от 2006 г. във 
водно-правната терминология се въвеждат голяма­
та част от понятията и правният език на Рамкова­
та директива за водите и другите евродирективи в 
тази област, съответно преведени от английски на 
български език. 
Положителното в структурата на ЗВ и издадени­
те на неговата основа подзаконови актове, особено 
тези, които са актуализирани след измененията от 
2006 г., е сравнително системната употреба на едни 
и същи правни термини и понятия, като в наредби­
те и другите актове се използват основните легални 
дефиниции от ЗВ. Тъй като има доста съществена 
разлика и развитие на ЗВ в текста му от 2000 г. и 
този след 2006 г., някои части на закона и част от 
наредбите следва да се приведат в терминологично 
съответствие към употреба на едни и същи правни 
понятия.
За съжаление в много актове от правната рамка 
на водния сектор се срещат термини и понятия, 
които се използват в учебните заведения и в хи­
дротехническата наука от години, но същите ня­
мат съответната правна дефиниция, която да им 
придаде унифициран легален смисъл, който да не 
създава проблеми при употреба – например поня­
тията за видове ВЕЦ или някои хидротехнически 
съоръжения или части от тях, които се употребяват 
в наредбите в частта за хидроенергетиката, проек­
тирането на хидросъоръжения или В и К инстала­
ции. За сравнителни примери към този раздел на 
анализа е приложена специална таблица 5.3 с из­
вадки на по-голямата част от правните дефиниции 
от актовете, включени в правната рамка.
Поради самостоятелното развитие на всеки от 
допълващите рамката закони – ЗЗ, ЗРВ и КУ, ЗЕ, 
ЗСН, ЗРА, ЗУТ и други – терминологията, използ­
вана в тях и в съответните системи от подзаконови 
актове към тези закони, е доста разнообразна и 
понякога разнопосочна. В ЗЕ например няма нито 
един термин с пряка насоченост към областта на 
водите и тяхното използване, която да личи в са­
мия термин, дори липсва каквото и да било по­
нятие с прилагателно „хидроенергиен“ или нещо 
подобно, докато в съответните наредби към този 
закон, които са посочени в частта на правната рам­
ка за хидроенергетиката, има изобилна употреба на 
хидротехническа терминология. В ЗСН има малка 
и недостатъчна група от „хидромелиоративни“ по­
нятия, а в термините в подзаконовата уредба липс­
ва изчерпателност и системност. 
В ЗРВ и КУ, приет през 2005 г., са въведени 
доста дефиниции в тялото на закона, които през 
2009 г. са неадекватно дублирани в измененията на 
ЗВ, най-вече в текстовете на глава ХІа и макар че 
ЗВ препраща изрично към ЗРВ и КУ, то това не 
решава терминологичните разминавания и дефини­
рането по различен начин на едни и същи основни 
понятия – например дефинициите за „В и К опе­
ратори“ и „В и К услуги“. Допълнително термино­
логични несъответствия могат да се открия между 
подсистемата на ЗУТ и подзаконовите актове към 
него с пряко отношение към дейностите по В и К, 
от една страна, и ЗВ, ЗРВ и КУ, от друга страна.