Държавен вестник, бр. 102, 2025 г., стр. 13

БРОЙ  102	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  13   
участвали значителна част от избирателите 
(според Закона поне колкото в последните 
парламентарни избори), произнасянето на 
мнозинството от тях представлява не израз 
на виждане, а управленско решение, с което 
са безусловно длъжни да се съобразят всички 
държавни органи (и именно такова разбиране 
е въплътено в ЗПУГ).
Несъмнено е: правно валидните актове на 
парламента са задължителни за гражданите. 
Както и обратното: решенията на широко 
представителен национален референдум са 
задължителни за всички държавни органи, 
вкл. (ако не и на първо място) за парламен­
та. В този смисъл – и с оглед относително 
ниската електорална представителност на 
политическите партии/коалиции – всеки, 
дори „консултативен“, а несъмнено „задъл­
жителният“, референдум представлява и из­
ключително важен за същинската демокрация 
инструмент за определяне или коригиране на 
политическите решения (в частност в парла­
мента). „В най-ново време парламентарната 
форма на управление не е нищо друго, освен 
конституционна организация на борбата на 
политическите партии за овладяване и осъ­
ществяване на публичната власт“8. Затова 
според мен пълноценната демокрация изисква 
наличието и на такъв ефективен коректив.
5. Смятам за правилно разбирането, че 
в духа на чл. 1, ал. 2 именно най-съществе­
ните решения за развитието на държавата 
и/или обществото следва да се вземат чрез 
референдум9. Смисълът на представителната 
демокрация е не в това относително малък 
брой представители на суверена да решават 
най-важните въпроси, а в оперативната спо­
собност на относително малък брой пред­
ставители на суверена да решават бързо и 
8 Георги Близнашки, цит. съч., стр. 53.
9 В този смисъл смятам за голяма политическа 
грешка непроизвеждането на референдуми по осо­
бено фундаментални за развитието на държавата и 
обществото въпроси, като напр. за присъединява­
нето към ЕС или към НАТО. Митът за „поемане 
на отговорност“ от политическото представителс­
тво в парламента по-скоро прикри истината за 
нежеланието или неспособността на политическия 
елит в съответния момент да представи пред своя 
народ както цялата картина относно едно такова 
решение, така и убедителни аргументи в негова 
полза. Впрочем същата неспособност, но в случая 
по-скоро прикриваща нежелание, наблюдаваме 
и по отношение на обществения разговор по 
конкретния въпрос за въвеждането на еврото – 
както в предишните години (и особено в периода 
на направеното почти без никаква публичност 
заявление за присъединяване на държавата към 
механизма ERM-ІІ), така и в последните месеци. 
Подобен подход подхранва както недоверието, 
така и страховете на гражданите и девалвира дори 
правилни и полезни за общественото развитие 
политически решения.
ефективно множеството текущи управленски 
въпроси, респ. още по-малък брой „изпълни­
тели“, избрани легитимно от представителите 
на народа, да решават текущите въпроси на 
управлението в органите на централната 
изпълнителна власт (Министерския съвет). 
„Осъществяването непосредствено от народа“ 
на „цялата държавна власт“ може да бъде 
ефективно именно ако е съсредоточено към 
най-важните въпроси, по които е необходима 
висока степен на съгласие и произтичащите от 
него демократична легитимност и стабилност 
на взетото решение.
Прякото участие на гражданите в управ­
лението е един от основните начини за на­
маляване на недоверието към политическото 
и за осигуряване на подкрепа и повишаване 
на тяхната отговорност за приеманите управ­
ленски решения10. Убедено смятам, че значи­
телното ограничаване в ЗПУГ на кръга на 
въпросите, които може да бъдат решавани с 
референдум, и още повече на възможностите 
определен брой граждани да предизвикат про­
веждането на референдум по такъв въпрос, 
има силно негативно влияние не само върху 
доверието на обществото към политическия 
процес, но и върху авторитета на държавното 
управление и по-общо за осъществяването на 
държавната власт в цялост.
В този смисъл смятам, че според чл. 1 от 
нейния основен закон Република България 
може да се разглежда като република с пар­
ламентарно управление в условията на пряка 
и представителна демокрация. Между разпо­
редбите на първата и на втората алинея на 
чл. 1 не може и не бива да се прокарва раз­
граничение, още по-малко противопоставяне. 
Възможността за пряко осъществяване на 
10 Видно от стенограмата от заседанието на НС, 
в което е приет ЗПУГ, народните представители 
изразяват ясно разбиране в същия смисъл: 
„…Такъв закон е едно от основните средства за 
повишаване на доверието в политиката и отговор­
ността на гражданите. Той е и условие за контрол 
в условията на свободен мандат, с който ние раз­
полагаме. Защото никой от депутатите не може да 
бъде отзован, но народните представители трябва 
да знаят, че техните решения могат да бъдат про­
верявани от гражданите. Това именно е начин те 
да се придържат към заявената от тях политика.
Ние си даваме сметка, че референдумите потен­
циално са едно много силно средство в ръцете на 
опозицията и за всяка една управляваща партия 
или коалиция е много трудно да се заеме с реша­
ването на този въпрос. Защото в редица случаи, 
световната практика го показва, референдумът е 
начин обществото да реагира по определени реше­
ния на управляващите, с които то не е съгласно.
Мисля, че също не трябва да подценяваме ролята 
на референдума и за това управляващите и които 
и да са политически сили да направят обществено 
значими въпросите, с които се занимават, и да 
затвърдят своите решения чрез най-представи­
телната форма на тяхното пряко потвърждаване 
от гражданите.“