Държавен вестник, бр. 59, 2007 г., стр. 75

Б Р О Й  59
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  75
съставена в Хага на 25 октомври 1980 г.(рати-
фицирана със закон—ДВ, бр. 20 от 2003 г.)(ДВ,
бр. 82 от 2003 г.), наричана по-нататък “Хагска-
та конвенция”, се разглежда от Софийския град-
ски съд в открито заседание, в което участват:
1. Министерството на правосъдието или
лицето, направило искането;
2. заинтересованите лица;
3. прокурор.
(2) В производството по ал. 1 дирекция “Со-
циално подпомагане” към общината по насто-
ящия адрес на детето дава становище. Съдът
изслушва детето съгласно чл. 15.
(3) Министерството на правосъдието пред-
ставлява молителя, когато молбата е подадена
чрез него. То може да определи представител,
който да действа от негово име.
Чл. 22б. Съдът може по направено искане
или служебно да определи подходяща привре-
менна мярка за закрила на детето с цел предот-
вратяване на по-нататъшни опасности за дете-
то или вреди за страните.
Чл. 22в. (1) Съдът се произнася с решение в
едномесечен срок от постъпването на молбата.
(2) В производството по чл. 22а, ал. 1 съдът
не разглежда по същество въпроса за упражня-
ването на родителските права.
Чл. 22г. (1) Решението на Софийския град-
ски съд подлежи на обжалване пред Софийския
апелативен съд от лицата по чл. 22а, ал. 1.
(2) В едномесечен срок от постъпването на
жалбата съдът се произнася с решение, което е
окончателно.
Чл. 22д. В това производство съдът може по
своя инициатива да събира доказателства, как-
то и да подпомага страните за упражняване на
техните процесуални права.
Чл. 22е. Ако чуждестранният съд приложи
чл. 15 от Хагската конвенция, компетентни-
ят български орган за установяване неправо-
мерността на прехвърлянето или задържане-
то на дете е съдът, който е разгледал или раз-
глежда въпросите относно родителските пра-
ва, или Министерството на правосъдието,
когато тези въпроси не са били предмет на
съдебно производство.
Чл. 22ж. (1) Правилата на тази глава се при-
лагат съответно и по отношение на Конвенци-
ята от 1996 г. относно родителската отговор-
ност и мерките за закрила на децата.
(2) В случаите и при условията на чл. 8, 9 и
13 от Конвенцията от 1996 г. компетентният съд
може, след като е бил сезиран пръв и прецени,
че това е в интерес на детето, да прехвърли
компетентността си на по-късно сезирания чуж-
дестранен съд или да приеме за разглеждане и
постанови решение, когато чуждестранният съд,
който е бил сезиран пръв, му я прехвърли.
(3) В случаите по ал. 2 постановеното от
чуждестранния съд решение подлежи на приз-
наване и изпълнение по реда на глава трета “б”.
Г л а в а  т р е т а  “ б ”
ОСОБЕНИ ПРАВИЛА ЗА ПРИЗНАВАНЕ И
ДОПУСКАНЕ ИЗПЪЛНЕНИЕТО НА РЕШЕ-
НИЯ НА ЧУЖДЕСТРАННИ СЪДИЛИЩА И
НА ДРУГИ ЧУЖДЕСТРАННИ ОРГАНИ,
СВЪРЗАНИ С РОДИТЕЛСКИТЕ ПРАВА И
МЕРКИТЕ ЗА ЗАКРИЛА НА ДЕЦАТА
Чл. 22з. (1) Молбата за признаване и допус-
кане на изпълнение на решение на чуждестра-
нен съд или на друг чуждестранен орган за уп-
ражняване на родителски права и за възстано-
вяване упражняването на родителски права при
неправомерно прехвърляне на дете, основава-
ща се на Европейската конвенция за признава-
не и изпълнение на решения за упражняване
на родителски права и възстановяване упраж-
няването на родителските права от 1980 г., със-
тавена в Люксембург на 20 май 1980 г.(рати-
фицирана със закон—ДВ, бр. 21 от 2003 г.)(ДВ,
бр. 104 от 2003 г.), наричана по-нататък “Люк-
сембургската конвенция”, се разглеждат от Со-
фийския градски съд в открито заседание, в
което участват:
1. Министерството на правосъдието;
2. страните по чуждестранното решение;
3. прокурор.
(2) Алинея 1, т. 1 не се прилага, когато моли-
телят е сезирал пряко съда.
(3) В производството по ал. 1 дирекция “Со-
циално подпомагане” към общината по насто-
ящия адрес на детето дава становище. Съдът
изслушва детето съгласно чл. 15.
(4) Съдът може по направено искане или
служебно да определи подходяща привременна
мярка за закрила на детето с цел предотвратя-
ване на по-нататъшни опасности за детето или
вреди за страните.
Чл. 22и. (1) Съдът спира производството по
чл. 22ж, ал. 1, когато:
1. решението е предмет на обжалване;
2. в български съд има висящо производство
по съществото на спора, което е започнало преди
производството в държавата, където е постано-
вено решението, чието признаване и/или допус-
кане на изпълнение се иска;
3. друго решение относно упражняване на
родителските права е предмет на производ-
ство по признаване и/или допускане на изпъл-
нението му.
(2) В случаите по ал. 1, т. 2 съдът уведомя-
ва незабавно съответния съд, който е длъжен
да се произнесе в едномесечен срок от уве-
домлението.
Чл. 22к. (1) Съдът се произнася с решение в
едномесечен срок от постъпването на молбата.
(2) Решението на съда подлежи на обжалва-
не пред Софийския апелативен съд.
(3) Софийският апелативен съд се произ-
нася с решение в срока по ал. 1. Решението е
окончателно.