Държавен вестник, бр. 105, 2011 г., стр. 42

СТР.  42	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  105
Влизането в сила на закон, който съдържа 
съществени противоречия с Конституцията на 
Република България, с международни актове, 
по които Република България е страна, и с 
правото на Европейския съюз, не трябва да се 
допуска. Това се отнася преди всичко до § 2 
и § 3 от закона, изменящи съответно чл. 34 
и чл. 35 от Кодекса на труда относно новите 
критерии за представителност на синдикални 
и работодателски организации.
Нито мотивите към законопроекта, нито 
обсъжданията в Народното събрание доказват 
обективна потребност от изменение на същест­
вуващите досега критерии, които са получили 
твърда подкрепа и от международната общност 
в лицето на Международната организация на 
труда, Международната организация на работода­
телите и други авторитетни международни пра­
вителствени и неправителствени организации. 
Вместо тях със ЗИД на КТ се въвеждат нови 
критерии, които са в недопустимо противоре­
чие с Конституцията и важни международни 
актове. Преобладаващите оценки в периода на 
прехода за работата на Националния съвет за 
тристранно сътрудничество са положителни и 
няма обяснение защо сега се налага промяна в 
критериите за представителност. Непрекъснатите 
изменения в законовата уредба не са в съот­
ветствие с европейския подход за максимална 
стабилност в нормативната и бизнес средата и 
създават съмнения за прекрояване на законите 
съобразно конюнктурни политически интереси.
1. Необяснимо е чувствителното увеличаване 
на изискванията за числен състав на синдикал­
ните и работодателските организации, за да 
бъдат признати за представителни (§ 2 относно 
чл. 34, т. 1 КТ и § 3 относно чл. 35, ал. 1 КТ). 
Подобни изисквания противоречат както на 
прогласения в Преамбюла на Конституцията 
принцип на социалната държава, която след­
ва да се основава и на свободния социален 
диалог, така и на здравия житейски разум. 
Увеличаването на необходимия брой членове 
на синдикалните организации и завишаването 
на критериите за работодателски организации 
по отношение на осигурени по трудов договор 
лица – при постоянен и чувствителен ръст на 
безработните и обективно намаляване на броя 
на работниците и служителите, са изисквания, 
които затрудняват колективното трудово дого­
варяне и социалния диалог.
Нецелесъобразно е изискването за национал­
но представени организации на работодателите 
да се признават само тези, които обединяват 
браншови или отраслови структури и пред­
приятия, в които са наети не по-малко от 100 
хиляди осигурени по трудов договор лица. 
Многократно завишеният количествен крите­
рий ще създаде проблем с представителността 
на организации, които работят в иновативни 
и високотехнологични сектори. Затруднява се 
постигането на един от приоритетите на ЕС – да 
се гради икономика на знанието. Проблем ще 
възникне и при представителността на малките 
и средните предприятия, които са гръбнакът 
на българската икономика и чиято предста­
вителност ще бъде затруднена в сравнение с 
представителността на крупните предприятия.
2. Разпоредбите на § 2 относно чл. 34, т. 1 
и т. 2 от КТ и § 3 относно чл. 35, ал. 1 от КТ 
противоречат на изискването на Устава на 
Международната организация на труда (МОТ) и 
Конвенция № 87 на МОТ за еднакво третиране 
на синдикалните и работодателските органи­
зации. Докато за синдикалните организации 
не е установено изискване за включване на 
браншови или отраслови структури, въпреки 
че съгласно чл. 3б от КТ сътрудничеството и 
социалният диалог следва да се осъществяват 
на отраслово и браншово равнище, то за ра­
ботодателските организации тези изисквания 
са установени. Въвеждането на различна регу­
лация за представителност на синдикалните и 
работодателските организации и използването 
на различни критерии – брой членове и брой 
осигурени по трудов договор лица, ще затруднят 
работата на тристранните съвети за социално 
сътрудничество. Осигурени по трудов договор 
лица е критерий, който е естествен и подхожда 
по-добре за синдикалните организации, а не за 
работодателските.
Въведените изменения с § 2 и § 3 от ЗИД 
на КТ противоречат на чл. 3, т. 2 от Конвенция 
№ 87 на МОТ и представляват недопустима на­
меса на държавата във вътрешното устройство 
на тези организации, което трябва да бъде оп­
ределяно единствено и само от техните устави. 
Те противоречат и на чл. 5, ал. 1 и чл. 33, ал. 1 
от самия Кодекс на труда, които прогласяват 
свободата на сдружаване на работодателите, 
независимостта на работодателските организа­
ции и определянето на тяхната структура само 
от техните устави. 
3. Приетото обвързване на представи­
телността на работодателските организации 
основно с броя на наетите по трудов договор 
работници и служители, както е предвидено в 
§ 3 относно чл. 35, ал. 1 от КТ, противоречи 
и на принципа на равенство по чл. 6, ал. 2 от 
българската Конституция, както и на чл. 2, 
ал. 1 от Всеобщата декларация за правата на 
човека, на чл. 2, т. 2 от Международния пакт 
за икономически, социални и културни права, 
на чл. 20 от Хартата на основните права на 
Европейския съюз (2010/С 83/02) и на чл. 1, 
т. 1 от Конвенция № 111 на Международната 
организация на труда от 1958 г. относно дискри­
минацията в условията на труда и професиите. 
Членове 83 – 97 КТ предвиждат наемането на 
работници и служители не само въз основа на 
трудов договор по чл. 61 – 76 и чл. 107 – 117, но 
и въз основа на конкурс и избор. Тези работници 
и служители имат равни права и задължения 
както по силата на посочените разпоредби 
на Конституцията и международните актове 
относно основните права на човека, така и на 
изричните разпоредби за равенството в труда, 
установени в чл. 8, ал. 3 от КТ и чл. 4 и чл. 6 
от Закона за защита от дискриминация. Но­
вата разпоредба на Кодекса на труда е пряка