Държавен вестник, бр. 75, 2006 г., стр. 186

С Т Р .  186
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  75
изисквания, заложени при прилагането на този прин-
цип, се свеждат до ефективен контрол върху стой-
ностите, различните позиции, възвръщаемостта и
цената едновременно на активите и пасивите; до
координираното им управление чрез максимизиране
на спреда между приходите от доходоносните активи
и цената на пасивите, оптимално покритие на акти-
вите и пасивите по срочност, така че дадено количес-
тво активи да се обръща в ресурс приблизително по
същото време, в което банковите пасиви стават пла-
тими, както и до оперативното управление на ежед-
невната ликвидност и на състоянието на разплаща-
телната сметка на банката в БНБ. Банката управля-
ва своята ликвидност, като анализира състоянието и
структурата на ликвидните си наличности и прогно-
зира бъдещите парични потоци от и към банката в
съответствие със структурата на падежите на акти-
вите, пасивите и поетите задбалансови ангажименти
за период от една до две години. Този сравнително
кратък период на прогнозиране е продиктуван от
степента на възможностите за преструктуриране на
икономиката на страната, натрупаните проблеми
както в реалния сектор, така и в неговото “огледа-
ло”—финансовия сектор. Посочените най-общи, но
основни фактори правят почти всички дългосрочни
предвиждания нереалистични и налагат актуализи-
рането на стратегията и политиката на банката. Прог-
нозите по принцип се изграждат в три варианта: оп-
тимистичен, реалистичен, песимистичен. Тяхната
надеждност се оценява въз основа на информация за
развитието на активите и пасивите в предходни от-
четни периоди и разработената стратегия за разви-
тие на дружеството. Б) Лихвеният риск определя въз-
можността за понасяне на загуба при рязка промяна
на лихвените проценти. Флуктуацията на лихвените
равнища променя пазарната стойност на активите и
пасивите на банката, като това въздействие не е ед-
нозначно. Правило в банковата практика е, че акти-
вите поради по-дългите си падежни срокове и по-
слабо изразената си еластичност и чувствителност
изменят стойността си в по-голяма степен от паси-
вите. Затова при повишаване на лихвените проценти
активите се обезценяват в по-голяма степен от паси-
вите, което е и предпоставка за намаляване (или дори
стопяване) на нетния лихвен доход за финансовата
институция. Възможно е също така да бъдат реали-
зирани загуби или печалби и от внезапното рязко
падане на лихвените проценти. Стохастичният харак-
тер на икономиката и на банковия сектор в частност
са основната предпоставка за постоянно следене,
измерване, анализиране и управление на рисковете,
породени от промените в лихвените проценти. Стра-
тегията за регулиране на лихвените маржове в бан-
ката е подчинена на гъвкавото управление на порт-
фейла от лихвоносни активи и пасиви в зависимост
от очакваните флуктуации в лихвените равнища. С
цел минимизиране въздействието на риска, породен
от промяната в лихвените проценти, които са външ-
ни и неконтролирани от банката, в своята стратегия
тя се е насочила към реализирането на активни опе-
рации, при които лихвеният риск е незначителен.
Банката се стреми да избегне лихвения риск и да
оптимизира равнището на нетния лихвен марж чрез
използване на плаващ лихвен процент, лихвени суа-
пи и лихвени фючърси. В) Кредитният риск е вероят-
ността банката да понесе загуби от невъзможността
нейни клиенти кредитополучатели да погасяват ре-
довно, в предварително договорени срокове и разме-
ри, задълженията си към кредитиращата институ-
ция. Следователно той може да бъде: а) Риск от общ
характер—върху него оказват влияние следните фак-
тори: влошаване на икономическата и/или полити-
ческата среда в страната (например равнището на
ОЛП и свързаните с него пазарни лихвени проценти,
степента на инфлацията и др.); развитието на струк-
турната реформа и продиктуваните от нея в макро- и
микроикономическата среда и др. б) Корпоративен
риск, свързан пряко с изменение в индивидуалните
условия на управление и производство, засягащи
отделния кредитополучател или цял отрасъл на ико-
номиката, в т.ч. спад в цените на продукцията, нама-
ляване на потреблението на дадени стоки и услуги,
дефицит на суровини и др. в) Риск, породен от недос-
татъчност в обезпечението или рязка промяна в не-
говата цена. Оценката на кредитния риск, методите
за неговото измерване и управление са залегнали в
стратегията на банката и са свързани както със стрик-
тното прилагане на общите и специфичните изисква-
ния на Закона за банките и наредбите на БНБ по
неговото прилагане, касаещи тази област, така и със
спецификата на дейността на емитента като търгов-
ска банка. Кредитният портфейл се диференцира
както по отношение на отрасловата принадлежност
и кредитополучателите, така и по срочност на отпус-
натите и предстоящи за разрешаване кредити. В съ-
щото време кредитирането в чуждестранна валута е
насочено единствено към фирми с доказани източ-
ници на доход, деноминиран във валута, което цели
ограничаване не само на кредитния, но и на валутния
и ликвидния риск от операциите. Банката е заложи-
ла като основополагащ момент в своята кредитна
политика и стратегия високата и надеждна степен на
обезпеченост на кредитните ангажименти и съобра-
зява обема на ресурсите за кредитиране с изисквани-
ята за оптимална ликвидност. Поддържането на ка-
чествен кредитен портфейл е основа на стратегията
за управление на кредитния риск. Отделя се внима-
ние на гъвкавостта при формирането на кредитния
портфейл и оттам ограничаване на кредитния риск и
осигуряване на оптимална ликвидност и сигурност
на инвестициите, ангажираността им в конкретен вид
кредити и тяхната пазарна, отраслова и клиентска
структура. Това предполага конкретни схеми за оп-
тимизиране на структурирането на кредитните анга-
жименти на банката във времето, като целта е под-
държане на ефективно управление на матуритетната
структура на основата на ресурсната є обвързаност.
Г) Капиталовият риск отразява степента на финан-
совата задлъжнялост на банката, тъй като капита-
лът изпълнява т.нар. защитна функция. Той е осно-
вата за защита на кредиторите при евентуални загу-
би на банката. Капиталовият риск от своя страна е в
пряка зависимост от кредитния, лихвения и ликвид-
ния риск. Значително влияние върху него оказва кре-
дитният риск и затова неговото минимизиране е от
особено значение за качеството на активите на бан-
ката. 2.4. Политика на банката за оптимизиране вли-
янието на рисковите фактори, отчитането и управле-
нието на риска. Различните елементи, очертаващи
рамката на управление на отделните рискове, са пряко
свързани с конкретни схеми за решаване на възник-
налите проблеми в дейността на банката. А) Опти-
мизиране структурата, качеството и възвръщаемост-
та на активите. В своите решения ръководството на
банката обръща изключително внимание на: а) Усъ-
вършенстване на кредитната дейност на банката и
на подобряване качеството на кредитния портфейл
чрез прилагане на съвкупност от мерки: изолиране
на нередовните длъжници от кредитния процес и
пристъпване към принудително събиране на взема-
нията; въвеждане на допълнителни изисквания при
отпускането на нови кредити, вкл. въвеждане на
нормативи за съотношението новоотпуснати/пога-
сени, достигащо до 50 % от всички привлечени сред-