Държавен вестник, бр. 36, 2019 г., стр. 6

СТР.  6	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  36
ДВ, бр. 77 от 2018 г.); чл. 75, ал. 9, изр. 3 ЗПБ 
(изменен с § 113, т. 5, буква „б“ ПЗРЗИДАПК); 
чл. 25, ал. 2, изр. 3 ЗПП (изменен с § 114, т. 1 
ПЗРЗИДАПК); чл. 44, ал. 6, изр. 2 ЗПП (из-
менен с § 114, т. 3 ПЗРЗИДАПК); чл. 119 КСО 
в частта „с изключение на постановените по 
жалби срещу актовете по чл. 117, ал. 1, т. 2, 
буква „е“ (изменен с § 124, т. 2 ПЗРЗИДАПК); 
чл. 40, ал. 3 ЗДОИ (създадена с § 125, т. 3 
ПЗРЗИДАПК), чл. 13, ал. 6, изр. 2 и ал. 7, 
изр. 2 ЗСП (създадени с § 130 ПЗРЗИДАПК); 
чл. 10, ал. 6, изр. 2 ЗСПД (създадена с § 133, 
т. 1 ПЗРЗИДАПК); чл. 14а, ал. 1, изр. 3 ЗСПД 
(изменена с § 133, т. 2 ПЗРЗИДАПК); § 149, 
ал. 2, изр. 1 в частта „в закрито заседание“ 
ПЗРЗИДАПК и чл. 160, ал. 6, изр. 2 ДОПК.
Изброените по-горе оспорени законови 
разпоредби могат да бъдат обособени в след-
ните основни групи:
• Относно промяната на правилата на ро-
довата подсъдност – чл. 132, ал. 2, т. 2 АПК в 
частта „издадени при упражняване на консти-
туционните си правомощия по ръководство и 
осъществяване на държавното управление; в 
случаите, предвидени в закон, както и“;
• Относно промяната на правилата на 
местна подсъдност на определени видове ад-
министративни дела – чл. 133, ал. 1 и 2 АПК;
• Относно въвеждането на закрити вместо 
открити заседания в касационното производ-
ство по административни дела – чл. 217, ал. 2, 
3 и 4 АПК и § 149, ал. 2, изр. 1 в частта „в 
закрито заседание“ ПЗРЗИДАПК;
• Относно повишаването на размера на 
простите държавни такси за гражданите, 
едноличните търговци, държавните и об-
щинските органи и за други лица, осъщест-
вяващи публични функции, и организации, 
предоставящи обществени услуги – от една 
страна, и организациите – от друга страна, 
и въвеждането на пропорционални такси 
върху определяем материален интерес при 
подаване на касационна жалба, частна жалба 
и молба за отмяна на влезли в сила съдебни 
актове – чл. 227а АПК; чл. 235а АПК; чл. 242а 
АПК; чл. 161, ал. 4 ДОПК и § 111 (с който в 
Закона за опазване на околната среда (обн., 
ДВ, бр. 91 от 25.09.2002 г., редакция – ДВ, 
бр. 77 от 18.09.2018 г.), в чл. 99 се създава 
ал. 12) ПЗРЗИДАПК;
• Относно премахването на възможността 
за касационно обжалване на съдебните реше-
ния на административните съдилища по някои 
специални закони – чл. 20а, ал. 3, изр. 2 ЗОЗЗ; 
чл. 24а, изр. 2 ЗОЗЗ; чл. 38, ал. 2, изр. 2 ЗОЗЗ; 
чл. 75, ал. 9, изр. 3 ЗПБ; чл. 25, ал. 2, изр. 3 
ЗПП; чл. 44, ал. 6, изр. 2 ЗПП; чл. 119 КСО 
в частта „с изключение на постановените по 
жалби срещу актовете по чл. 117, ал. 1, т. 2, 
буква „е“; чл. 40, ал. 3 ЗДОИ; чл. 13, ал. 6, 
изр. 2 и ал. 7, изр. 2 ЗСП; чл. 10, ал. 6, изр. 2 
ЗСПД; чл. 14а, ал. 1, изр. 3 ЗСПД и чл. 160, 
ал. 6, изр. 2 ДОПК;
• Разпоредбата на чл. 192а, изречение второ 
АПК, която гласи:
„Съответствието на подзаконовия норма-
тивен акт с материалния закон се преценява 
към момента на постановяване на съдебното 
решение.“
1. Относно промяната на правилата на 
родовата подсъдност – чл. 132, ал. 2, т. 2 АПК 
в частта „издадени при упражняване на кон-
ституционните си правомощия по ръководство 
и осъществяване на държавното управление; 
в случаите, предвидени в закон, както и“ 
Разпоредбата е оспорена от президента 
на Република България. В искането са из-
ложени съображения, че изразът „издадени 
при упражняване на конституционните си 
правомощия по ръководство и осъществява-
не на държавното управление“ противоречи 
на чл. 4, ал. 1, чл. 56, чл. 84, т. 1 и чл. 149, 
ал. 1, т. 1 от Конституцията. Поддържа се, 
че измененията относно родовата подсъд-
ност не дават ясно и точно разпределение на 
компетентността между административните 
съдилища и Върховния административен съд 
като първа инстанция, с което се нарушава 
принципът на правовата държава (чл. 4, ал. 1 
от Конституцията) и се затруднява правото 
на съдебна защита, което представлява на-
рушение на чл. 56 от Основния закон. Сочи 
се, че оспорената част от разпоредбата е за-
имствана от диспозитива на Решение № 8 от 
2018 г. по к. д. № 13/2017 г., с което е дадено 
задължително тълкуване на чл. 125, ал. 2, 
предложение първо от Конституцията. Според 
президента диспозитивът на едно тълкувателно 
решение на Конституционния съд не би могъл 
да замести необходимата законова уредба, 
приемането на която съгласно чл. 84, т. 1 от 
Конституцията е в изключителната компе-
тентност на Народното събрание. Обратното 
би придало на задължителното тълкуване на 
Конституционния съд значение, надхвърлящо 
неговата роля на гарант за върховенството на 
Конституцията и поставящо го в положението 
на позитивен законодател. Освен това, според 
вносителя, е установена хипотеза, при която 
актове на висшите органи на изпълнителната 
власт се обжалват пред административните 
съдилища, ако това е предвидено в закон, 
което е в противоречие с чл. 125, ал. 2 от 
Конституцията.
Постъпилите по делото становища и правни 
мнения относно промяната на правилата на 
родовата подсъдност се разделят на две групи.
Първата група, която включва становищата 
на Висшия адвокатски съвет, Фондацията 
„Български адвокати за правата на човека“, 
Фондацията „Програма Достъп до Информа-