Държавен вестник, бр. 12, 2022 г., стр. 128

СТР.  128	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  12
MSC 101/24/Доб.3 
Приложение 7, стр.484 
I:\MEPC\101\MEPC 101- 24- Add.3.docx 
 
 
 
такъв размер на частиците, че значително количество да пада през отворите на 
коритото, трябва да се тестват с по-малки отвори на мрежата. По време на 
започването следва да се осигури и поддържа достатъчно топлина, за да се установи 
еднородно ядро на разлагане. Препоръчват се два алтернативни метода на 
отопление, а именно: 
 
Фигура 4-2 – електрическо устройство за нагряване (мощност 250 W) 
 
4.2.1 
Електрическо нагряване 
 
Електрически нагревателен елемент (мощност 250 W), затворен в кутия от 
неръждаема стомана, се поставя вътре и в единия край на коритото (фигура 4-2). 
Размерите на кутията от неръждаема стомана са 145 mm x 145 mm x 10 mm, а 
дебелината на стената е 3 mm. Страната на кутията, която не е в контакт с тора, 
трябва да бъде защитена с топлинен щит (изолационна плоча с дебелина 5 mm). 
Нагревателната страна на кутията може да бъде защитена с алуминиево фолио или 
плоча от неръждаема стомана. 
 
4.2.2 
Газови горелки 
 
В единия край на коритото се поставя стоманена плоча (дебелина от 1 mm до 3 mm), 
така че да се допира до телената мрежа (фигура 4-1). Плочата се загрява с помощта 
на две горелки, които са закрепени към опората на коритото и са в състояние да 
поддържат температура на плочата между 400°C и 600°C. 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
A Обшивка от алуминий или неръждаема стомана (дебелина 
3 mm)  
B Изолационна плоча (дебелина 5 mm) 
C Алуминиево фолио или плоча от неръждаема стомана 
(дебелина 3 mm)  
D Позиция на нагревателя в корито 
MSC 101/24/Доб.3 
Приложение 7, стр.485 
I:\MEPC\101\MEPC 101- 24- Add.3.docx 
 
 
 
4.2.3 
За да се предотврати загряването и на външната страна на коритото, трябва 
да се монтира топлинен щит, състоящ се от стоманена плоча (с дебелина 2 mm) на 
около 50 mm от края на коритото, където се извършва нагряването. 
 
4.2.4 
Животът на апарата може да бъде удължен, ако целият е изработен от 
неръждаема стомана. Това е важи особено за мрежата. 
 
4.2.5 
Разпространението може да се измерва с термодвойки във веществото и да се 
записва времето, в което настъпва внезапно покачване на температурата, когато 
фронтът на реакцията достигне термодвойката. 
 
4.3 
Процедура 
 
4.3.1 
Апаратът трябва да се постави под абсорбатор, за да се отстраняват 
отделяните токсични газове или на открито място, където изпаренията могат лесно да 
се разсейват. Въпреки че няма риск от експлозия, при провеждане на изпитването е 
препоръчително да има защитен щит, например от подходяща прозрачна пластмаса, 
между наблюдателя и апарата. 
 
4.3.2 
Коритото се пълни с тора във формата, която се предлага за транспортиране, 
а разлагането се започва в единия край, с електрически или с газови горелки, както е 
описано по-горе. Нагряването трябва да продължи, докато се установи стабилизирано 
разлагане на тора и се наблюдава разпространение на фронта (над приблизително 30 
mm до 50 mm). В случай на продукти с висока термична стабилност, може да се 
наложи нагряването да продължи два часа. Ако торовете показват тенденция за 
топене, нагряването трябва да се извършва внимателно, т.е. да се използва слаб 
пламък. 
 
4.3.3 
Около 20 минути след прекратяване на нагряването се отбелязва позицията 
на фронта на разлагане. Положението на реакционния фронт може да се определи от 
разликата в цвета, напр. кафяв (неразложен тор) до бял (разложен тор), или от 
температурата, указана от съседните двойки термодвойки, които са свързани с фронта 
на реакцията. Скоростта на разпространение може да се определи чрез наблюдение и 
отчитане на времето или чрез записи на термодвойките. Следва да се отбележи дали 
след прекратяване на нагряването няма разпространение или дали разпространението 
обхваща цялото вещество. 
 
4.4 
Критерии за изпитване и метод за оценка на резултатите 
 
4.4.1 
Ако разпространението на разлагането продължава в цялото вещество, се 
счита, че торът може да се саморазгражда. 
 
4.4.2 
Ако разпространението не обхваща цялото вещество, се счита, че торът не се 
саморазгражда. 
 
5 
Описание на изпитването за устойчивост на детонация 
 
5.1 
Принцип 
 
5.1.1 
Пробата за изпитване се поставя в стоманена тръба и се подлага на 
детонационен удар от експлозивен заряд на възпламенител.  Разпространението на 
детонацията се определя от степента на натиск на оловните цилиндри, върху които 
тръбата лежи хоризонтално по време на изпитването.