Държавен вестник, бр. 58, 2020 г., стр. 10

СТР.  10	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  58
на т. 2 е обявена за противоконституционна. 
Съдът обаче уточнява, че противоконституци­
онна е само т. 2 от предвидените с оспорената 
тогава норма (чл. 17а, ал. 1 в редакцията от 
2013 г.) изключения. Приведени са доводи, че 
липсват основания за противоконституцион­
ност на другите две изключения, отнасящи 
се до изграждането на обекти с национално 
значение и свързани с отбраната и сигурнос­
тта на страната. Оспорените от омбудсмана 
по настоящото дело изключения по чл. 17а, 
ал. 2 ЗУЧК са идентични на тези по ал. 1, 
т. 1 и 3. Извършването на забранените по 
чл. 17а, ал. 2 (а също и по ал. 1) дейности е 
допустимо по изключение в името на прио­
ритетен обществен интерес, който е свързан 
с изграждането на посочените видове обекти, 
при положение че са предвидени с влязъл в 
сила подробен устройствен план и издадено 
разрешение за строеж.
В основната разпоредба е записано, че раз­
решение се дава „само“ ако това е предвидено 
с влязъл в сила общ устройствен план. Това 
означава категоричност и точно определяне 
на предпоставките и границите на прилагане 
на разпоредбата. Разпоредбата отразява разби­
рането и за необходимостта от съвместяване 
на две основни начала при уреждането на 
обществените отношения при промяна на 
предназначението на имотите – екологична 
закрила и частен и национален интерес, 
заложени в чл. 15 от Конституцията, при 
създаване и разширяване на урбанизирани 
територии в определени зони на територията 
или застрояване в тях. Възприето е това, което 
трябва да е типично, което е необходимо и 
което изисква осигуряването на екологично 
съобразяване на човешката дейност при ур­
банизиране на територии и недопустимост на 
отстъпленията от екологичните изисквания. 
Затова изменението на чл. 17а ЗУЧК следва 
да се разглежда като засилване и подчерта­
ване на гаранциите за предотвратяване на 
посегателствата върху природата, което е и 
важна функция на общия устройствен план.
Оспорените изключения от общата забра­
на по чл. 17а, ал. 2 ЗУЧК се отнасят само за 
дейност по изграждане на обекти с голяма 
обществена значимост, каквито са „обекти­
те от национално значение“ и „специалните 
обекти, свързани с отбраната и сигурността 
на страната“, по смисъла на § 5, т. 62 и 63 
от допълнителните разпоредби на Закона за 
устройство на територията. Гаранция за това 
са и процедурите по изработване и одобря­
ване на подробен устройствен план за тях, 
в които се съблюдават всички екологични 
норми, необходимостта от извършването на 
оценка за въздействието на околната среда, 
както и възраженията в хода на обществените 
обсъждания на проектите.
По аргумент от същото Решение № 12 от 
28.11.2013 г. по к. д. № 9 от 2013 г. позволеното 
„поставяне на шатри и палатки, както и пре­
минаване, паркиране и престой на превозни 
средства, ремаркета и полуремаркета“, дори да 
е пряко свързано с посочените в ал. 1 обекти, 
също трябва да е предмет на надлежен контрол, 
който, като съобразява обществения интерес, 
не допуска осъществяването на такива дей­
ности извън строго необходимото за изграж­
дането или експлоатацията на същите обекти. 
Конституционосъобразният (в съответствие в 
частност с чл. 15 и чл. 55 от Конституцията) 
прочит на разпоредбата включва изискване 
за доказана необходимост от предприемане 
на посочените дейности и допълнителен кри­
терий за изключителност и невъзможност по 
друг начин да се удовлетворят потребности, 
свързани с посочените обекти, както и за 
ограничаването на дейностите до непосред­
ствено необходимото и до осъществяването 
им по възможно най-щадящ дюните начин.
Конституцията изисква държавната полити­
ка при осъществяване на дейности, свързани 
с околната среда, да бъде съобразена едно­
временно с всички ценности и изисквания 
на нейния чл. 15. Всяко засягане на целостта 
на дюните представлява такова нараняване 
или разрушаване, което прави невъзможно 
възобновяването им и уврежда непоправимо 
природната среда и природните екосистеми. 
Този окончателен и непоправим резултат от 
човешката дейност противоречи на целта 
на правното уреждане на околната среда, 
регулирането на което следва да отговаря на 
чл. 15 от Конституцията.
Постигането на легитимна цел, каквато 
поначало е изграждането на „обекти с наци­
онално значение и специални обекти, свър­
зани с отбраната и сигурността на страната“, 
трябва да е подчинено на изискванията за 
безалтернативност и разумен баланс чрез 
ограничено до необходимото и най-щадящо 
извършване на такава дейност, за да бъдат 
съхранени природните дадености.
Макар да не закрепва изрично ограничи­
телни условия за изключението от забраната, 
предвидена в първата част на чл. 17а, ал. 2, 
текстът „освен в случаите на разрешено стро­
ителство по ал. 1“ не може да се тълкува като 
насърчаващ неспазване на задължението на 
гражданите да опазват околната среда, пред­
видено в чл. 55, изр. второ от Конституцията, 
макар фактически да им позволява (по изклю­
чение) да нарушават предвидените в същия 
закон мерки за опазване и възпроизводството 
на околната среда.
В този смисъл формулировката на изклю­
чението по чл. 17а, ал. 2 ЗУЧК не може да 
се тълкува и прилага освен в контекста на 
конституционния императив, записан в чл. 15 
и чл. 55 от Конституцията. Редакцията на 
разпоредбата е непълна, но не може да бъде 
определена като противоконституционна, тъй 
като предвид прякото действие на конститу­
ционните норми може да бъде тълкувана и 
прилагана единствено в пълно съответствие 
с конституционния императив.