Държавен вестник, бр. 79, 2000 г., стр. 37

Б Р О Й  79
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  37
Чл. 28. Лекарят зачита правото на болния да
го информира за неговото състояние, естество-
то на болестта и за средствата и възможности-
те за лечение, като при всички случаи поддър-
жа духа, подкрепя вярата на болния и се грижи
за душевното му спокойствие.
Чл. 29. Когато болният поради непознаване
на опасните последици на заболяването отказ-
ва съгласие за необходимо лечение (напр. опе-
рация), лекарят по собствена преценка разяс-
нява и неблагоприятната прогноза, ако не се
проведе това лечение.
Чл. 30. Лекарят няма право да прекъсва
живота на пациента.
Чл. 31. Лекарят трябва да извърши всичко
възможно, щото неизлечимо болни да прекарат
остатъка от живота си без болки и страдания.
Чл. 32. Лекарят по силата на свои убежде-
ния (морални, религиозни и др.) има право да
откаже прекъсване на нормална бременност.
Чл. 33. Лекарят е длъжен за установяване на
настъпила смърт да използва всички критерии
за сигурност на преценката съгласно правилата
за добра медицинска практика.
Чл. 34. При вземане на тъкани и органи с
цел трансплантация трябва точно да се спаз-
ват изискуемите критерии за констатиране
на смъртта на донора. Ако пациентът при-
живе е изразил несъгласие за вземане на
органи от неговия труп, то това мнение тряб-
ва да бъде уважено.
Чл. 35. Лекарят е длъжен да потърси кон-
султация от друг лекар или лекари, когато
състоянието или заболяването на пациента
налага това.
Чл. 36. (1) Лекар консултант е лекар, изви-
кан при болния от лекуващия лекар по негова
инициатива или по предложение на самия бо-
лен или неговите близки за консултация.
(2) Консултантът получава от лекуващия
лекар всички необходими сведения за болния и
цялата налична документация. Заключението
си консултантът съобщава на лекуващия лекар
и на пациента.
Чл. 37. Лекарят или лечебното заведение
нямат право на отказ за консултация, ако така-
ва се желае от болния или близките му и те са
готови да поемат разходите по желаната кон-
султация, освен при случаите по чл. 12.
Чл. 38. (1) Лекарски консилиум е съвеща-
ние на лекари консултанти, което се свиква
от лекуващия лекар по негова преценка, по
желание на пациента или близките му, в слу-
чаите на трудности или противоречия в диаг-
ностиката и лечението. Решенията на конси-
лиума при общо съгласие са задължителни и
се привеждат в изпълнение.
(2) За определени заболявания при нужда се
използват консултациите на специализираните
лекарски комисии към съответните институти
и Министерството на здравеопазването.
Чл. 39. (1) Независим лекар-експерт е онзи
лекар, определен от компетентен орган или
заинтересувана институция да извърши експер-
тиза или друго някакво изследване на опреде-
лено лице, както и да се произнесе относно
правилността на дадена диагноза или лечение,
включително и случаите на анкетиране на ме-
дицински разходи за сметка на дадена осигури-
телна организация.
(2) Не може да бъде независим експерт лице,
което е било или е лекуващ лекар или консул-
тант на болния.
(3) Изискванията по този член не се отнасят
до експертизата на работоспособността.
Раздел III
Отношение между лекари
Чл. 40. Колегиалността е основен дълг, кой-
то трябва да се спазва, като се уважават интере-
сите на болния.
Чл. 41. (1) Лекарите винаги си дължат мо-
рална помощ.
(2) Забранено е да се оклеветява колега, да
се злослови за него и да се разпространяват
обвинения от естество да му навредят при уп-
ражняване на професията.
(3) Професионални и лични разногласия
между лекари не могат да бъдат предмет на
публични полемики.
Чл. 42. Недостойно е лекар да злепоставя
колегата си чрез преценка и критика на негова-
та лечебна дейност или чрез изказвания срещу
неговата личност.
Чл. 43. (1) Интересът на болния, както и
колегиалността изискват доверие в отношени-
ето между лекуващите лекари и лекарите кон-
султанти.
(2) По време на заболяването, което е моти-
вирало консултацията, лекарят консултант тряб-
ва да се въздържа да посещава болния в бол-
ничното заведение или у дома без съгласието
на лекуващия лекар, освен при изричното иска-
не на пациента. Лекуващият лекар трябва да
бъде уведомен при приемане на негов пациент
в лечебно заведение.
Чл. 44. За всяка промяна в състоянието на
болния при преместване в друго отделение или
болница лекуващият лекар, който го изпраща,
би следвало да бъде информиран.
Чл. 45. Лекарят консултант или експертът
изпълнява своята мисия, като спазва правила-
та на колегиалността. Той трябва да се въздър-
жа в присъствието на пациента от преценка по
отношение на диагнозата, лечението, личност-
та и квалификацията на лекуващия лекар. Ле-
карят консултант или експерт трябва да съоб-
щи на лекуващия лекар резултатите от своята
работа. Той може да съобщи своето мнение
относно лечението, но би трябвало да се въз-