Държавен вестник, бр. 65, 2018 г., стр. 34

СТР.  34	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  65
Решението за конституционна несъвмести­
мост на Конвенцията, постановено от мнозин­
ството съдии, се основава на противоречие с 
чл. 6, ал. 2 (равноправието между половете) и 
чл. 46, ал. 1 (гражданския брак). Позовава се 
още и на общия принцип на правовата държава 
по чл. 4, ал. 1 от Конституцията, въпреки че 
изложените в него съображения са в конфликт 
с този принцип, тъй като не отговарят на из­
искванията за обективност и яснота, съдържат 
редица двусмислия и противоречия. 
Преди началото на същностния правен 
анализ в мотивите на акта, постановен от 
Конституционния съд, изрично се поддържа, 
че преценката за конституционност „...следва 
да се извърши въз основа на превода на бъл­
гарски език на текста на Конвенцията, който 
е предоставен по делото от Министерския 
съвет на Република България....“. Впоследствие 
обаче мнозинството се е отклонило от подхо­
да, който самото то е обявило за принципна 
изходна позиция. Например, противно на 
заявеното намерение, изрично са посочени 
редица разпоредби на Конвенцията, които 
включват в съдържанието си дефиницията по 
чл. 3, буква „в“, като са цитирани извадки на 
английски език, въпреки че френският език 
е напълно равностоен още от самото под­
писване на международния договор. Според 
нас тази очевидна непоследователност не е 
случайна. Ако действително беше използван 
само българският превод, съдържанието на 
понятието „пол“ такова, каквото е по смисъла 
на Конвенцията, би се свело до общественото 
мнение по въпроса кои роли, изяви, постъпки, 
действия и пр. са присъщи отделно на мъжете 
и отделно на жените. Би било съвсем ясно, че 
става дума за външната обществена оценка 
на определен тип поведение, която не само 
не отрича биологичната природа на човека, 
а дори точно обратното – изхожда от нея. В 
рамките само на българския текст обаче би 
било трудно, дори невъзможно за мнозинството 
да свърже проверката за конституционност 
със странични, неотносими към предмета на 
делото въпроси, като идентифицирането на 
половата принадлежност според субективната 
воля на индивида (т.е. със самоидентифицира­
не), действията на международната общност 
в защита на лицата, които са с нестандарт­
ната сексуална ориентация или по природа 
се намират в гранично състояние от гледна 
точка на проявените полови белези, сложната 
био-етическа проблематика на промяната в 
сексуалните характеристики чрез медицинска 
интервенция и пр.
В мотивите на постановеното решение 
преднамерено се ползва чуждоезична тер­
минология, за да се насочи вниманието към 
достъпни предимно на английски език пуб­
ликации, отразяващи политиката на Съвета 
на Европа по мерките, насочени срещу дис­
криминацията в случаите на нестандартна 
сексуална ориентация и биологично обусло­
вена полова неопределеност, както и така 
наречената „джендър идеология“ във връзка 
с поддържаната от отделни нейни предста­
вители идея за полово самоопределение (т.е. 
самоидентифициране) на отделния индивид. 
По този начин, вместо проверката за конститу­
ционност да се съсредоточи върху истинското 
съдържание на Конвенцията, на читателя се 
внушава, че международният договор има 
и някакво друго, съзнателно прикрито съ­
държание и дълбоко законспирирани цели, 
които са извън принципно обявената от него 
задача за противопоставяне на насилието над 
намиращи се в състояние на повишен риск 
обществени групи. Според нас обаче съо­
бражения, които са основани на политика и 
идеология, надхвърлят предмета на дължимия 
по настоящото дело правен анализ. Смущаващ 
е фактът, че Конституционният съд встъпва 
в неподходящата за неговото положение роля 
на политически и идеологически съдник. 
Също така питаме дали от постановеното 
решение следва конституционна несъвмести­
мост и съответна неизпълнимост по отноше­
ние на българската държава на определена 
категория актове на първата, най-масовата 
правозащитна междудържавна организация 
на демократична Европа. 
Постановеното с гласовете на мнозинство­
то съдии решение използва с явно негативна 
конотация израза „социален пол“. Не приема­
ме такъв подход, основан на предварително 
внушена обществена нагласа, защото е не­
съвместим с основните принципи на правото. 
Юридическото понятие „пол“ не може да има 
друго съдържание освен социално, защото 
самото право регулира единствено общест­
вени (социални) отношения, но е безсилно 
пред природата. Това е валидно за всички 
случаи на придаване на правно значение на 
разграничението между човешките индиви­
ди по пол, включително и когато основният 
фактор „биология“ се свързва с общественото 
мнение, както конкретно е подходила Кон­
венцията, или с личностната самооценка, 
към която международният договор няма 
никакво отношение. 
Дори при най-добросъвестен прочит на 
мотивите на постановеното решение не може 
да бъде открита ясна и недвусмислена конста­
тация, че определена разпоредба на Конвенци­
ята е несъвместима с определен принцип или 
конкретно предписание на Конституцията на 
Република България. Има само едно изключе­
ние. Мнозинството съдии са приели, че чл. 4, 
§ 3 на Конвенцията противоречи на принципа 
на правовата държава по следните причини: 
първо, защото при липсата на изрично опреде­
ление на понятието „идентичност, основана на 
пола“ (в мотивите цитатът освен на български