Държавен вестник, бр. 9, 2016 г., стр. 122

СТР.  122	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  9
ал. 5 ЗМПВВППРБ. Последният се явявал 
основание за събиране на пристанищни так-
си от Държавно предприятие „Пристанищна 
инфраструктура“ (ДГТ „ПИ“) и по отношение 
на пристанищата за обществен транспорт с 
регионално значение и на пристанищата по 
чл. 107 – 109 от закона – рибарски, яхтени 
и такива със специално предназначение. По 
същество не се касаело за компетентност за 
определяне на различни такси от посочените 
в чл. 103в, ал. 2 и 3 ЗМПВВППРБ. Таксите 
били едни и те били тези по чл. 103в, ал. 1 
ЗМПВВППРБ, към който препращали ал. 2 и 3 
от същия закон. Дали те се събирали от кораби 
за посещение на пристанища за обществен 
транспорт с национално значение (хипотеза 
на ал. 1 на чл. 103в), или от кораби, които 
посещавали пристанища за обществен транс-
порт с регионално значение и пристанищата 
по чл. 107 – 109, не се променял характерът и 
видът на тези такси, чиито размер и случаи, 
в които се събират, МС имал компетентност 
да определя с подзаконов нормативен акт.
По направеното възражение съдът приема 
следното: 
Видно от доклада на министъра на транс-
порта, информационните технологии и съоб­
щенията, към проекта за приемане на про-
цесното постановление като причина за 
изменението и допълнението на тарифата се 
сочи и изменението на ЗМПВВППРБ в частта 
относно чл. 103в, ал. 5, предвиждащ право на 
Държавно предприятие „Пристанищна инфра-
структура“ да събира таксите по ал. 1, т. 1, 2 и 
4 за корабите, които посещават пристанищата 
за обществен транспорт с регионално значение 
и пристанищата по чл. 107 – 109, и обезпечава 
достъп до тези пристанища чрез поддържане 
на средствата за навигационно осигуряване, 
каналите и пристанищната акватория до гра-
ницата на оперативната акватория.
Доколкото това е законов текст, а съдът 
осъществява контрол върху текста на чл. 1, 
ал. 3 от тарифата и измененията в размера на 
таксите, приети с процесното постановление, 
съдът ще се ограничи единствено в проверка 
доколко този текст от закона може да се яви 
норма, делегираща компетентност на МС 
чрез тарифа да определи размера на канални, 
тонажни и светлинни такси, които се събират 
от корабите, които посещават пристанищата за 
обществен транспорт с регионално значение и 
пристанищата по чл. 107 – 109 ЗМПВВППРБ, 
или тази компетентност е делегирана чрез 
нормата на чл. 103в, ал. 4 от закона. 
В тази насока мотивите на съда са следните:
Извън изключителните законотворчески 
правомощия на Народното събрание Кон-
ституцията на Република България снабдява 
определени органи на изпълнителната власт 
с подзаконова нормотворческа компетент-
ност. Конституцията на Република България 
или законът определят вида на нормативните 
актове, които всеки от органите с нормотвор-
ческа компетентност има право да приема. 
В тази насока в § 2, изр. 2 от Закона за дър-
жавните такси (ЗДТ) изрично е предвидено, 
че размерът на таксите, събирани от държав-
ните предприятия, се определя по тарифи, 
утвърдени от Министерския съвет. Нормата 
определя вида на акта, който се приема от 
Министерския съвет.
Процесната тарифа, която се изменя с 
обжалваното постановление, е издадена на 
основание чл. 103в, ал. 4 ЗМПВВППРБ.
Тази норма делегира компетентност на 
МС да определи размера на таксите по ал. 2 
и 3 от закона, които препращат към ал. 1 от 
същия, съгласно който текст делегацията е 
само за такси, които се събират за посеще-
ние на пристанища за обществен транспорт 
с национално значение. 
Във връзка с компетентността за издаване-
то на нормативните актове стои въпросът за 
нормотворческата (законовата) делегация. В 
теорията и в практиката като нормотворческа 
делегация се определят случаите, когато закон 
предоставя на конкретен орган приемането 
на подзаконов нормативен акт по определена 
материя. Следва да се има предвид, че нор-
мотворческата делегация не създава тепърва 
нормотворческа компетентност, а само кон-
кретизира, възлага за точно определен случай 
на вече овластен от Конституцията или от 
закон орган издаването на подзаконов акт от 
делегирания му вид, какъвто той има право 
да издава. 
В случая страните не спорят, че МС има 
нормотворческа компетентност по силата на 
Конституцията. С § 2, изр. 2 от Закона за дър-
жавните такси (ЗДТ) изрично е предвидено, че 
размерът на таксите, събирани от държавните 
предприятия, се определя по тарифи, утвърдени 
от Министерския съвет. Спорен е въпросът 
относно нормата, която делегира компетент-
ност на МС да определи размер на такси по 
определена материя, а именно: канални, то-
нажни и светлинни такси, които се събират от 
корабите, които посещават пристанищата за 
обществен транспорт с регионално значение и 
пристанищата по чл. 107 – 109 ЗМПВВППРБ.
Предвид императивния характер на нор-
мите, които делегират нормотворческа ком-
петентност, и невъзможността същите да се 
тълкуват разширително следва да се приеме 
извод за обхват на законовата делегация в 
чл. 103в, ал. 4 ЗМПВВППРБ, както следва: 
Компетентността на МС да определи с тари-
фа размера на таксите е само в рамките на 
таксите по ал. 2 и 3 на чл. 103в ЗМПВВППРБ,  
които, като препращат към ал. 1 на същата 
разпоредба, определят компетентност само в 
рамките на таксите, които се събират за посе-
щение на пристанища за обществен транспорт 
с национално значение.
Член 103в, ал. 5 от закона е основание за 
събиране от ДП „ПИ“ на канални, тонажни и 
светлинни такси за пристанищата с регионално