Държавен вестник, бр. 18, 2007 г., стр. 8

С Т Р .  8
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  18
точка разпоредбата на § 54 ПЗРЗИН, която пре-
праща към чл. 42а, ал. 2, т. 1—4 от Наказателния
кодекс, не е противоконституционна.
Не така стои въпросът с наказанието поправи-
телен труд, който е бил от три месеца до една го-
дина до 27.IХ.2002 г. и който при пробацията тряб-
ва да бъде заменен с продължителност от три ме-
сеца до две години—между тях съществува коли-
чествена разлика.
Що се отнася до наказанието безвъзмезден труд
в полза на обществото, то не само е ново, но и по-
тежко от поправителния труд, тъй като положени-
ят труд въобще не се заплаща.
Наистина трудно би могло да се приеме, че
съдия, прилагайки правилата на пробацията, би
заменил наказанието поправителен труд от една
година с поправителен труд от две години, както е
предвидено в чл. 42а НК. Но истината е и друга.
Човешкият опит е показал, че максимата “Няма
лоши закони, след като има добри съдии да ги
прилагат” невинаги отговаря на изпитанието на
времето. Затова въпросът се решава на норматив-
но ниво—самият закон да е добър и справедлив, а
не с оглед на очакването съдиите да са безприст-
растни и справедливи.
В заключение— в два от случаите, предвидени
в чл. 42а, ал. 2, т. 5 и 6 НК, на практика се получава
така, че по пътя на замяната съществува възмож-
ност на лице, което е осъдено според предписани-
ята по време на извършване на престъплението, да
му бъде наложено по-тежко наказание.
Още от древни времена важи принципът, че да
наказваш можеш само в съответствие с предвари-
телно предписание на закона. В случая предвари-
телното предписание е игнорирано, след като вед-
нъж си наказан и с последващ закон можеш да
получиш по-тежко наказание.
Тази ситуация е нетърпима от гледището на
правовата държава. В този смисъл е налице проти-
воречие с чл. 4, ал. 1 от Конституцията.
След като разпоредбата е частично противо-
конституционна, не се налага ходът на разсъжде-
нията да продължи —дали § 54 в обсъжданата по-
горе част противоречи на международни догово-
ри, по които България е страна.
2. Съдията Мария Павлова счита, че разпоред-
бата на § 54 ЗИДЗИН противоречи частично на
Конституцията, както и на чл. 7, 1 ЕКПЧ и чл. 15,1
МПГПП, по които Република България е страна.
В Преамбюла на Конституцията е обявена вер-
ността на законодателя към редица общочовешки
ценности, между които хуманизмът и справедли-
востта. Конкретен израз на тяхното зачитане са
две разпоредби от глава II на Конституцията, ко-
ито имат пряка връзка с наказателния процес.
Според чл. 31, ал. 4 не се допускат ограничения на
правата на обвиняемия, надхвърлящи необходи-
мото за осъществяване на правосъдието. От тази
разпоредба следват изисквания, адресирани до
държавните органи, участващи в наказателния
процес. Тя има правно значение и при определяне
на наказанието на подсъдимия. От нея следва, че
наказанието следва да бъде съизмеримо с тежест-
та на престъплението и да отговаря на основната
преследвана с него цел—осъденият да се поправи.
Налагането на прекомерно тежко наказание, це-
лящо физически и морален тормоз, би противоре-
чало на посочените конституционни принципи.
Според чл. 31, ал. 5 от Конституцията при изпъл-
нение на наказанието също не следва да се ограни-
чават правата, незасегнати от действието на при-
съдата. Независимо че разпоредбата споменава
само лишените от свобода, няма съмнение, че та-
кова изискване важи и при изпълнение на остана-
лите наказания.
От чл. 31, ал. 4 от Конституцията може да
се направи извод и за случаите, уредени в § 54
ЗИДЗИН. Последният текст урежда необходи-
мостта от заменяне на наказанията, наложени с
влязла в сила присъда, но по-късно отменени: поп-
равителен труд без лишаване от свобода, задъл-
жително заселване и лишаване от право на мес-
тоживеене в определено населено място с ново-
въведеното наказание пробация. Това наказание
разкрива особености в сравнение с останалите
наказания по НК, тъй като включва редица нака-
зателни мерки, едни от които се налагат задъл-
жително, а една или повече от другите мерки се
определят заедно с първите по преценка на съди-
ята, който извършва замяната. Дали наказанието
пробация е по-тежко от отменените три вида на-
казания, не може да се прецени предварително
без конкретната му индивидуализация от съда.
След като § 54 ЗИДЗИН не предвижда забрана
за налагане на по-тежко наказание пробация в
сравнение с отменените наказания, например чрез
прибавяне към задължителните мерки на попра-
вителен труд или общественополезен труд, въз-
можност за налагане на по-тежко наказание от
замененото въз основа на разпоредбата същест-
вува. Оттук произтича и частичната противоконс-
титуционност на § 54 ЗИДЗИН, както и несъответ-
ствието є с чл. 7,1 ЕКПЧ и чл. 15,1 МПГПП, според
които не се допуска налагане на по-тежко наказа-
ние от това, което е било предвидено към момента
на извършване на престъплението.
3. Според съдията Благовест Пунев искането е
частично основателно:
Атакуваният с искането текст не противоречи
на чл. 8 от Конституцията, защото с него не е на-
рушен принципът за разделение на властите, и на
чл. 119, ал. 1 от Конституцията, според който пра-
вораздаването се осъществява само от съдилища-
та, тъй като с § 54 ЗИДЗИН не се отменят влезли
в сила присъди и не се изземват функции на съда,
а се възлага на съдилищата по реда на чл. 306 НПК
да се извърши замяна на наложените, но неизтър-
пяни частично или изцяло наказания, които са
отменени от Народното събрание поради промяна
на наказателната политика на държавата.
При констатацията за принципната конститу-
ционосъобразност на предвидената в § 54 замяна
на отменените наказания, атакуваният текст е
частично противоконституционен и частично не-
съответен на чл. 15, ал. 1, изр. 2 МПГПП и чл. 17,
ал. 1, изр. 2 ЕКПЧ. Установяването на частична
основателност на искането на Общото събрание
на наказателната колегия на ВКС е допустимо, тъй
като пробацията е комплексна като наказателноп-
равно въздействие. Тя включва съвкупност от