Държавен вестник, бр. 58, 2020 г., стр. 7

БРОЙ  58	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  7  
волява създаване на единични обекти (архи­
тектурни елементи) за обслужване на отдиха 
и туризма (като кътове за отдих, беседки и 
т.н.), които не представляват строителство и 
нямат търговско предназначение.
Разпоредбата на чл. 10а, ал. 2 определя, 
че местата по ал. 1 не се категоризират като 
„къмпинги“ по смисъла на Закона за туризма, 
а разпоредбата на чл. 10а, ал. 1 посочва, че 
такива места могат да се обособяват извън 
територията на морските плажове, пясъчните 
дюни и категоризираните къмпинги. Обосо­
бяването на такива места е предвидено (по 
същество ограничено) и от други закони: 
Закона за опазване на земеделските земи – за 
земеделските земи; Закона за горите – за 
горските земи; Закона за устройство на те­
риторията – за урбанизираните територии; 
Закона за защитените територии – за защи­
тените територии.
Твърдението на омбудсмана, че с ал. 1 и 
2 на чл. 10а ЗУЧК се създава изключение от 
законовите изисквания за промяна на пред­
назначението на земята, не може да бъде 
подкрепено, тъй като оспорената разпоредба 
не създава изключения, а подробна правна 
уредба относно къмпингуването като вре­
менна дейност, която няма характер на ту­
ристическа услуга, поради което не се засяга 
предназначението на съответните използвани 
поземлени имоти. Временното използване на 
поземлените имоти за обособяване на места за 
свободно къмпингуване е напълно съвместимо 
с основното им предназначение и определя­
нето в наредбата по чл. 10а, ал. 3 ЗУЧК на 
такива поземлени имоти, в които могат да се 
обособяват такива места, не води до промяна 
на предназначението на тези имоти.
Тези поземлени имоти могат да бъдат 
горски територии, земеделски земи или не­
застроени имоти, включени в границите на 
урбанизирани територии, без да се променя 
предназначението им. Това е важно условие, 
поставено от законодателя, за да не допус­
не да се променят видът и отреденото за 
всеки имот предназначение, установено със 
Закона за горите, Закона за собствеността и 
ползването на земеделските земи, Закона за 
опазване на земеделските земи и Закона за 
устройство на територията. Поради това не е 
налице твърдяното от омбудсмана нарушение 
на чл. 22, ал. 3 от Конституцията: посоченото 
законово ограничение – забрана за промяна 
на предназначението на имотите, означава, 
че се създава гаранция „къмпингуването“ 
да не може да въздейства върху установения 
със закон режим на тези имоти. Те запазват 
същностната си характеристика и предназ­
начение, което им е дадено от собственика 
и специалните закони, както и от актовете, 
издадени въз основа на тях – одобрени земе­
делски и горски планове, общи устройствени 
планове и подробни устройствени планове.
По този начин законодателят отговаря на 
изискването за уреждане със закон, в част­
ност на т. нар. „диво къмпингуване“, като го 
прави възможно на Черноморското крайбре­
жие, но единствено при съобразяване с вида 
на територията, вида на поземлените имоти 
и собствеността върху тях, с обектите, които 
може да бъдат разполагани или поставяни на 
тези места, без това да води до промяна на 
тяхното предназначение и без да се засягат 
имоти в границите на защитените територии 
по ЗЗТ. В този смисъл новата разпоредба на 
чл. 10а (ал. 1 – 4) ЗУЧК надгражда предход­
ната уредба по чл. 10а ЗУЧК в редакцията от 
2016 г., като предлага по-прецизно балансиране 
на законните права и интереси на гражданите 
и на обществото като цяло, и се явява спра­
ведлив регулатор на режима на „свободното 
къмпингуване“ извън къмпингите по Закона 
за туризма.
Предвидената в чл. 10а, ал. 3 ЗУЧК наредба 
на четирима министри може да се разглежда 
като допълнителна правна гаранция за защита 
и реализация на основното конституционно 
право на здравословна и благоприятна околна 
среда по чл. 55, изр. първо от Конституцията, 
доколкото се цели именно създаване на необ­
ходимата детайлна правна уредба за предотвра­
тяване на евентуално увреждащо въздействие 
върху съществен компонент на околната среда, 
като крайбрежната плажна ивица. С тази 
разпоредба се изпълняват „конституционното 
задължение и отговорност на държавата да 
осигурява такова законодателство, което да 
гарантира осъществяването на правата по 
чл. 15 и чл. 55 от Конституцията, а грижата 
за околната среда е задължителна на всички 
нива на правна регулация“ (Решение № 12 
от 2013 г. по к. д. № 9 от 2013 г.). Наредбата 
следва да има за предмет и уредбата на реда 
за даване на съгласие на собствениците на 
териториите, в които са обособени места за 
временно разполагане на палатки, кемпери 
и каравани. Макар и да са в известна сте­
пен „схематично“ разписани, разпоредбите 
на чл. 10а ЗУЧК имат потенциал да бъдат 
ефективно средство за постигане на законо­
дателната цел – очертаване на условията и 
реда за определяне на местата по ал. 1 и на 
правилата и нормативите за устройването и 
ползването им и за престоя в тях, които да 
бъдат доуредени в наредбата на четиримата 
компетентни министри така, както е пред­
видено в ал. 3 на чл. 10а ЗУЧК.
Съгласно чл. 7, ал. 2 ЗНА наредбата е 
нормативен акт, който се издава за прилагане 
на отделни разпоредби или раздели на нор­
мативен акт от по-висока степен. Доколкото 
основните материални предпоставки за обосо­
бяване на места с цел временно разполагане 
на обекти за „къмпингуване“ са очертани от 
законовата норма (чл. 10, ал. 1, 2 и 4 ЗУЧК), 
в приемлив обем е изпълнено и конституци­
онното изискване за „уредба със закон“ и е 
допустимо чрез възлагане от законодателя 
другите условия и процедури за същата дей­
ност да бъдат уредени с подзаконов нормати­