Държавен вестник, бр. 25, 2012 г., стр. 9

БРОЙ  25	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  9  
(6) Съдът изслушва прокурора, осъденото 
лице и неговия защитник и се оттегля на 
съвещание за незабавно постановяване на 
решение.
(7) Съдът се произнася с решение, с което:
1. признава решението по чл. 2, т. 1 и по-
становява неговото изпълнение, като определя, 
включително чрез адаптиране, съдържанието 
на пробацията или алтернативната санкция 
с оглед упражняването на надзор;
2. отказва признаване и изпълнение на 
решението по чл. 2, т. 1;
3. отказва признаване на решението по 
чл. 2, т. 1, като приема упражняването на 
надзор в случаите по чл. 15, ал. 4.
(8) Съдът незабавно информира компетент-
ния орган на издаващата държава и Минис-
терството на правосъдието за решението по 
ал. 7 след влизането му в сила.
Производство пред апелативния съд
Чл. 17. (1) Решението на окръжния съд 
по чл. 16, ал. 7 подлежи на обжалване или 
протест пред апелативния съд в 5-дневен срок 
от обявяването му.
(2) Жалбата на осъденото лице или на не-
говия защитник или протестът на прокурора 
се разглеждат в 5-дневен срок от постъпването 
им в открито съдебно заседание с участието 
на страните. 
(3) Решението на апелативния съд е окон-
чателно. 
Срок за постановяване на решението
Чл. 18. (1) Съдебното производство следва 
да приключи не по-късно от 60 дни от полу-
чаването на решението по чл. 2, т. 1.
(2) Когато поради изключителни обсто-
ятелства срокът по ал. 1 не може да бъде 
спазен, съответният съд незабавно уведомява 
компетентния орган на издаващата държава, 
като посочва причините за забавянето и сро-
ка, необходим за вземането на окончателно 
решение.
Последици от признаването
Чл. 19. След признаване на решение по 
чл. 2, т. 1 надзорът върху пробационните 
мерки и алтернативните санкции се осъщест-
вява от компетентните съгласно българското 
законодателство органи.
Отказ от компетентност
Чл. 20. (1) Когато осъденото лице, по отно-
шение на което е признато решение по чл. 2, 
т. 1, се укрива или вече няма местоживеене 
в Република България, съдът може да прех-
върли компетентността по чл. 19 обратно на 
компетентния орган на издаващата държава, 
за което го уведомява незабавно.
(2) По искане на компетентния орган на 
издаващата държава съдът може да му прех-
върли компетентността и когато в издаващата 
държава спрямо съответното лице е образувано 
ново наказателно производство. 
Последващи решения в случаите, когато Репуб-
лика България е изпълняваща държава
Чл. 21. (1) Когато осъденото лице без ос-
нователна причина не изпълнява наложената 
пробационна мярка или алтернативна санкция 
или извърши ново престъпление, българският 
съд взема решение за:
1. промяна на задълженията или предпи-
санията, включени в пробационната мярка 
или алтернативната санкция;
2. изпълнение на отложеното наказание 
лишаване от свобода или изтърпяване отделно 
на неизтърпяната част от наказанието, от ко-
ето осъденото лице е предсрочно освободено;
3. замяна на алтернативната санкция с 
наказание лишаване от свобода. 
(2) По отношение на решенията по ал. 1 
и за всички последици от тях се прилага 
българското законодателство.
Задължение за уведомяване
Чл. 22. (1) Съдът уведомява незабавно 
компетентния орган на издаващата държава 
за решенията по чл. 21, ал. 1, както и за из-
тичането на срока на пробационната мярка 
или алтернативната санкция.
(2) По искане на компетентния орган 
на издаващата държава съдът го уведомява 
относно максималната продължителност на 
наказанието лишаване от свобода, предвиде-
на в българското законодателство за деяние, 
аналогично на престъплението, във връзка с 
което е постановено решението по чл. 2, т. 1, 
и което наказание може да бъде наложено на 
осъденото лице при нарушение на пробаци-
онните мерки или алтернативните санкции. 
(3) Съдът предоставя информацията по ал. 2 
незабавно след получаването на решението 
по чл. 2, т. 1.
(4) В случаите по чл. 15, ал. 4 съдът уве-
домява компетентния орган на издаващата 
държава за неизпълнение от осъденото лице на 
пробационна мярка или алтернативна санкция 
чрез формуляр съгласно приложение № 2.
Г л а в а  т р е т а
ИЗПРАЩАНЕ НА РЕШЕНИЯ, ПОСТАНО-
ВЕНИ ОТ БЪЛГАРСКИ СЪД
Условия за изпращане
Чл. 23. (1) Когато осъденото лице има 
местоживеене или обичайно пребиваване в 
друга държава – членка на Европейския съюз, 
в която се е върнало или желае да се върне, 
решението по чл. 2, постановено в Републи-
ка България, се изпраща за признаване и 
изпълнение на компетентния орган на тази 
държава членка.
(2) По искане на осъденото лице решени-
ето по чл. 2, т. 3 може да бъде изпратено и 
на компетентния орган на държава членка, 
различна от тази, в която осъденото лице има 
местоживеене или обичайно пребиваване. В 
тези случаи съдът се консултира с този ком-
петентен орган и изисква неговото съгласие 
за такова изпращане.