Държавен вестник, бр. 51, 2006 г., стр. 119

Б Р О Й  51
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  119
7.3.3. Налягането се стабилизира, преди да се из-
ключи източникът на налягане от горивната система.
7.3.4. Изпускателните отвори към атмосфера-
та на системите за улавяне на изпаренията се въз-
становяват отново към състоянието им при произ-
водството.
7.3.5. Налягането в горивната система да спад-
не под 100 mm H2O за не по-малко от 30 s, но не
повече от 2 min.
7.3.6. По искане на производителя функционал-
ната способност за изпускане може да бъде удос-
товерена посредством еквивалентна алтернатив-
на процедура. Производителят информира изпъл-
нителния директор на ИА “АА” за конкретната
процедура по време на процедурата за одобряване
на типа.
7.4. Изпитване за прочистване
7.4.1. Към входящия отвор за прочистване се
закрепва уред, позволяващ установяването на въз-
душен поток с дебит 1,0 l/min. Към отвора се свър-
зва и съд под налягане с достатъчни размери, така
че влиянието върху системата за прочистване да е
незначително. Свързването на съда под налягане
става посредством превключващ клапан.
7.4.2. Производителят може да използва разхо-
домер по свой избор, ако е това е съгласувано с
изпълнителния директор на ИА “АА”.
7.4.3. Превозното средство се задейства и уп-
равлява по такъв начин, че всяка конструктивна
характеристика на системата за прочистване, ко-
ято може да ограничи нейната работа, се определя
и се отбелязват обстоятелствата за това.
7.4.4. Докато двигателят работи при ограниче-
нията по т. 7.4.3, се определя дебитът на въздуха по
един от следните начини:
7.4.4.1. Включва се устройството по т. 7.4.1. В
рамките на 1 min се наблюдава спадът на наляга-
нето спрямо атмосферното до ниво, което показ-
ва, че обем от 1,0 l въздух е преминал в системата
за улавяне на емисиите от изпаряване.
7.4.4.2. Ако се използва друг разходомер, той да
отчита стойност не по-малка от 1,0 l/min.
7.4.4.3. Допуска се по искане на производителя
да се използва алтернативна процедура за изпит-
ване за прочистване, ако е била представена и
съгласувана с изпълнителния директор на ИА “АА”
по време на процедурата за одобряване на типа.
7.5. Изпълнителният директор на ИА “АА”
може по всяко време да провери методите за оси-
гуряване на съответствието на продукцията, при-
ложими за всяко производствено изделие.
7.5.1. Проверяващият да вземе извадка с доста-
тъчно голям брой образци от серията.
7.5.2. Проверяващият може да изпита образци-
те чрез прилагане на изпитванията по т. 3.1.4 или
по т. 3.1.5 на приложение № 1.
7.5.3. Ако резултатът от изпитването на ПС в
съответствие с т. 3.1.5 на приложение № 1 попада
извън границите за приемане по т. 1.3.4.2 от при-
ложение № 1, производителят може да поиска да
се приложи процедурата за одобряване по т. 3.1.4
от приложение № 1.
7.5.3.1. Производителят да не регулира, ремон-
тира или изменя никое от ПС, освен ако те не са
удовлетворили изискванията по т. 3.1.4 от прило-
жение № 1 или ако това е документирано в проце-
дурите за сглобяване и проверка на ПС.
7.5.3.2. Допуска се производителят да поиска
повторно изпитване на ПС, чиито показатели за
емисиите от изпаряване е възможно да бъдат
променени в резултат на негови действия по т. 7.5.3.1.
7.6. Ако изискванията по т. 7.5 не са изпълнени,
изпълнителният директор на ИА “АА” осигурява
предприемането на необходимите мерки за възс-
тановяване на съответствието на продукцията
възможно най-бързо.
Част 2
Калибриране на оборудването за изпитване за
емисии от изпаряване
1. Периодичност и методи на калибриране
1.1. Оборудването се калибрира преди първо-
началното му използване. Извършва се последва-
що калибриране с необходимата честота, но при
всички случаи в месеца преди изпитване за одоб-
ряване на типа. В тази част са посочени методите
за калибриране.
1.2. Като правило се използват температурите,
посочени на първо място в т. 2. Допуска се да се
използват и температурите, посочени в квадрат-
ните скоби.
2. Калибриране на камерата
2.1. Първоначално  определяне на вътрешния
обем на камерата
2.1.1. Вътрешният обем на камерата се опреде-
ля преди първоначалната є употреба, както след-
ва: вътрешните размери на камерата се измерват,
като се отчитат всички неточности на формата,
например наличието на опори. Въз основа на тези
измервания се определя вътрешният обем на ка-
мерата.
Камерата с променлив обем се затваря до опре-
делен обем, като в нея се поддържа температура
на околната среда 303 К (30 °С) [302 К (29 °С)].
Този номинален обем да е повторяем при отклоне-
ние до ± 0,5 % от отчетената стойност.
2.1.2. Нетният вътрешен обем се определя чрез
изваждане на 1,42 m3 от вътрешния обем на каме-
рата. Допуска се да се използва обемът на изпит-
ваното ПС с отворени прозорци и багажно отделе-
ние вместо обемът от 1,42 m3.
2.1.3. Камерата се проверява в съответствие с
т. 2.3. Ако масата на пропана не съответства на
впръсканата маса в границите до ± 2 %, се пред-
приемат коригиращи действия.
2.2. Определяне на фоновите емисии в камерата
Прави се, за да се покаже, че камерата не съ-
държа никакви материали, които отделят значи-
телни количества въглеводороди. Проверката се
извършва в момента на въвеждането в експлоата-
ция на камерата и след каквито и да е действия в
нея, които могат да се отразят на емисиите при
честота на проверката поне веднъж годишно.
2.2.1. Камерите с променлив обем може да се
използват в затворени или в отворени обемни кон-
фигурации, както е посочено в т. 2.1.1. Температу-
рата на околната среда се поддържа 308 К ± 2 К
(35 ° ± 2 ° С) [309 К ± 2 К (36 ° С ± 2 ° С)] за период
от 4 h, посочен по-долу.
2.2.2. Камерите с фиксиран обем се използват
със затворени входящи и изходящи отвори. Темпе-
ратурата на околната среда се поддържа 308 К ± 2
К (35 ° ± 2 ° С) [309 К ±  2 К (36 ° С ± 2 ° С)] за период
от 4 h, посочен по-долу.