Държавен вестник, бр. 78, 2000 г., стр. 12

С Т Р .  12
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  78
КОНСТИТУЦИОНЕН СЪД
 РЕШЕНИЕ № 6
от 19 септември 2000 г.
по конституционно дело № 8 от 2000 г.
Конституционният съд в състав: председа-
тел—Живко Сталев, и членове: Асен Манов,
Цанко Хаджистойчев, Станислав Димитров,
Неделчо Беронов, Димитър Гочев, Стефанка
Стоянова, Тодор Тодоров, Александър Ара-
баджиев, Георги Марков, Маргарита Злата-
рева, при участието на секретар-протоколис-
та Галина Добрева разгледа в закрито заседа-
ние на 19 септември 2000 г. конституционно
дело № 8 от 2000 г., докладвано от съдията
Стефанка Стоянова.
Делото е образувано на 5.VI.2000 г. по иска-
не, което е направено от 51 (в определението от
15.VI.2000 г. неточно е посочено 49) народни
представители от ХХХVIII Народно събрание.
Предмет на искането е даването на задъл-
жително тълкуване на чл. 18, ал. 4 от Конститу-
цията по въпросите:
А) установяването на държавен монопол
върху дейностите по тази разпоредба обхва-
ща ли и възможността за “прехвърлянето” му
на други лица, включително и по реда на За-
кона за преобразуване и приватизация на дър-
жавни и общински предприятия, както и въз-
можност за “установяване със закон на моно-
пол в полза на друго лице”,
Б) какво е съдържанието на понятието “на-
ционалните далекосъобщителни мрежи” от
същата разпоредба с оглед на дейностите, кои-
то обхваща.
В искането необходимостта от тълкуване е
мотивирана с обстоятелството за предстояща-
та приватизация на предприятия, упражнява-
щи някои от дейностите, върху които е устано-
вен държавен монопол. Освен това изложено е
становището на групата народни представите-
ли по първия от въпросите. Според тях монопо-
лът по чл. 18, ал. 4 от Конституцията може да
бъде притежание единствено на българската
държава и неговото прехвърляне или установя-
ването му със закон в полза на друго лице би
било в противоречие с тази разпоредба и с чл. 19,
ал. 2 от Конституцията.
Конституционният съд с определение от
15.VI.2000 г. е допуснал искането за разглеж-
дане по същество и е конституирал като заин-
тересувани страни Народното събрание, Ми-
нистерския съвет, министъра на икономика-
та, министъра на транспорта и съобщенията,
Комисията по далекосъобщения, Комисията
за защита на конкуренцията, Българската те-
лекомуникационна компания, Националния
съвет за радио и телевизия и Българската
медийна коалиция.
В дадения им от съда срок писмени станови-
ща са представили всички заинтересувани стра-
ни с изключение на министъра на икономиката
и Националния съвет за радио и телевизия.
 По първия от въпросите представените ста-
новища могат да бъдат обособени в две групи.
Едната група включва становището на На-
родното събрание, което е изготвено от Коми-
сията по правни въпроси и законодателство
срещу корупцията, и становищата на Минис-
терския съвет и министъра на транспорта и
съобщенията. Според тях, когато е надлежно
установен, монополът може да бъде прехвър-
лен от държавата на друг правен субект по за-
конодателен ред. При застъпването на това
разбиране от Народното събрание е уточнено,
че изключително в неговите правомощия като
законодателен орган е да вземе решение за
прехвърлянето на “даден монопол върху друг
правен субект”, ако то е в интерес на граждани-
те и обществото. Това се поддържа и от минис-
търа на транспорта и съобщенията, като се
пояснява, че “именно законът, който установя-
ва държавния монопол в изчерпателно опреде-
лените в чл. 18, ал. 4 сфери на стопанска дей-
ност, следва да конкретизира субекта на част-
ното право, на когото се предоставя изпълне-
нието” на монопола. Само от Министерския
съвет, като се приема същият извод, се допълва
още, че всъщност “принципно са възможни и
двата подхода—да се определи пряко монопо-
листът чрез закона, който създава монопола,
или материалният закон да се задоволи с
прокламирането му, а определянето на моно-
полиста да следва концесионната процедура по
Закона за концесиите”. Наред с това последни-
те две становища съдържат съображения, че
приватизацията не е способ за прехвърляне на
монопола, тъй като осъществяването є не зася-
га неговия адресат, а е свързано с промяна на
структурата на капитала.
Другата група включва становищата на Дър-
жавната комисия по далекосъобщенията, Коми-
сията за защита на конкуренцията и Българската
телекомуникационна компания. Според тези ста-
новища Конституцията не допуска установяване-
то със закон на монопол в полза на друго лице и
титуляр на монопола по чл. 18, ал. 4 от основния
закон може да бъде единствено държавата. До-
колкото помежду им е налице някакво различие,
то се свежда до последващото упражняване на
държавния монопол. Според Комисията за защи-
та на конкуренцията не съществува друг начин за
упражняване на установения държавен монопол
освен от държавата. Според останалите две ста-
новища обаче Конституцията или други законо-
ви актове не уреждат ограничения за възлагане
на трети лица изпълнението на дейности или ус-
луги, върху които е установен държавен моно-
пол, и тяхното  упражняване може да бъде пре-
доставено на всяко едно търговско дружество под
формата на изключителни права.