Държавен вестник, бр. 15, 2024 г., стр. 29

БРОЙ  15	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  29  
референдум при „участие“ на поне такъв 
брой избиратели, какъвто са участвалите 
в последните към момента парламентарни 
избори, той взема решение. 
С произнасянето на суверена по този начин 
(и още от деня на обнародването на „реше-
нието, прието чрез национален референдум“ 
в ДВ – чл. 25, ал. 1 и 2 от ЗПУГ) е налице 
прието решение. Затова и неговата правна 
сила е обвързваща и за самото НС. Народно-
то събрание приема акт САМО „когато това 
е необходимо за изпълнение на решението“ 
(чл. 9, ал. 6, изр. второ от ЗПУГ). Очевидно 
е и разбирането, че е напълно възможно 
за изпълнението на прието с национален 
референдум решение изобщо да не е необхо-
дим никакъв последващ акт на парламента. 
Евентуалната необходимост от приемане на 
акт от НС (и/или от друг държавен орган) 
не е от естество да ограничи, още по-малко 
да препятства правната задължителност на 
прието на референдум решение и в този сми-
съл – на непосредственото осъществяване на 
държавната власт от суверена.
4. Политическото значение на резултата 
от произведен национален референдум също 
е отразено ясно в закона. Дори когато в та-
къв референдум „са участвали по-малко от 
участвалите в последните избори за Народно 
събрание“, ако техният брой представлява 
„повече от 20 на сто от гражданите с избира-
телни права“, можем да приемем, че е налице 
относително представителен референдум. И 
произнасянето на мнозинството от участва-
лите (гласувалите) в него задължава Народ-
ното събрание да разгледа подкрепеното от 
мнозинството от участвалите „предложение“ 
(и то без забавяне – арг. от чл. 23, ал. 3 във 
вр. с чл. 52 от ЗПУГ). В този смисъл произ-
насянето на част от суверена в такъв рефе-
рендум не е годно да произведе управленско 
решение с правни последици и може да се 
разглежда като консултиране, допитване в 
тесен смисъл, а самият референдум – като 
„консултативен“: очертаващ желаното (не 
от мнозинствена, но и не от пренебрежимо 
малка част от народа – 20 % от всички из-
биратели, които в някои случаи може да се 
окажат повече от всички, които са гласува-
ли на последните парламентарни избори…) 
съдържание на бъдещ правнозадължителен 
акт на парламента. Но точно толкова вярно 
е и обратното: когато в един референдум са 
участвали значителна част от избирателите 
(според закона поне колкото в последните 
парламентарни избори), произнасянето на 
мнозинството от тях представлява не израз 
на виждане, а управленско решение, с което 
са безусловно длъжни да се съобразят всички 
държавни органи (и именно такова разбиране 
е въплътено в ЗПУГ).
Несъмнено е: валидните актове на пар-
ламента са задължителни за гражданите. 
Както и обратното: решенията на широко 
представителен национален референдум са 
задължителни за всички държавни органи, 
вкл. (ако не и на първо място) за парламента. 
В този смисъл – и с оглед относително нис- 
ката (и неотклонно спадаща!) електорална 
представителност на политическите партии/
коалиции – всеки, дори „консултативен“, а 
несъмнено „задължителният“, референдум 
представлява и изключително важен за същин-
ската демокрация инструмент за определяне 
или коригиране на политическите решения 
(в частност в парламента). „В най-ново време 
парламентарната форма на управление не е 
нищо друго, освен конституционна организа-
ция на борбата на политическите партии за 
овладяване и осъществяване на публичната 
власт“7. Затова според мен пълноценната де-
мокрация изисква наличието на ефективен 
коректив.
5. Смятам за правилно разбирането, че 
в духа на чл. 1, ал. 2 именно най-съществе-
ните решения за развитието на държавата 
и/или обществото следва да се вземат чрез 
референдум8. Смисълът на представителната 
демокрация е не в това относително малък 
брой представители на суверена да решават 
най-важните въпроси, а в оперативната спо-
собност на относително малък брой пред-
ставители на суверена да решават бързо и 
ефективно множеството текущи управленски 
въпроси, респ. още по-малък брой „изпълни-
тели“, избрани легитимно от представителите 
на народа, да решават текущите въпроси на 
управлението в органите на централната 
изпълнителна власт (Министерския съвет). 
„Осъществяването непосредствено от народа“ 
на „цялата държавна власт“ може да бъде 
7 Георги Близнашки, цит. съч., стр. 53.
8 В този смисъл смятам за голяма политическа 
грешка непроизвеждането на референдуми по осо-
бено фундаментални за развитието на държавата и 
обществото въпроси, като напр. за присъединява-
нето към ЕС или към НАТО. Митът за „поемане 
на отговорност“ от политическото представител-
ство в парламента по-скоро прикрива истината за 
нежеланието или неспособността на политическия 
елит в съответния момент да представи пред своя 
народ както цялата картина относно едно такова 
решение, така и убедителни аргументи в негова 
полза. Впрочем същата неспособност, но в случая 
по-скоро прикриваща нежелание, наблюдаваме 
и по отношение на обществения разговор по 
конкретния въпрос за въвеждането на еврото – 
както в предишните години (и особено в периода 
на направеното почти без никаква публичност 
заявление за присъединяване на държавата към 
механизма ERM-ІІ), така и в последните месеци. 
Подобен подход подхранва както недоверието, 
така и страховете на гражданите и девалвира дори 
правилни и полезни за общественото развитие 
политически решения.