Държавен вестник, бр. 93, 2021 г., стр. 15

БРОЙ  93	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  15  
„биологичен“ и „социален“ пол на плоскостта 
на преценката кое от двете обяснения следва 
да е определящо за юридическия статус на 
човека. Според общоупотребимия български 
език полът е едно от основните понятия в 
биологията, чието съдържание се свежда до 
принадлежността на даден индивид с оглед 
спецификата на генетично определения му 
хромозомен набор и външните полови белези 
към една от двете групи – мъже и жени (спо-
ред „Български тълковен речник“, ­изд. 1999 г., 
думата „пол“ се обяснява като „съвкупност 
от генетичните и физиологическите особенос­
ти, по които организмите се разделят на две 
групи (мъжки и женски) според ролята им в 
размножаването“). Това разграничение между 
„женски“ и „мъжки“ пол, основаващо се на 
външно проявени биологични характерис-
тики (първични и вторични полови белези), 
а с развитието на науката – и на базата на 
хромозомен набор, се наблюдава не само при 
хората, но и при редица други биологични 
видове. Именно то е предпоставката за въз-
производство (оттук – и на съществуване) не 
само на човешкия вид, но и на множество 
други организми. Утвърденото възприемане на 
съдържанието на понятието „пол“ в българския 
език категорично го свързва с биологичното 
му съдържание.
При тълкуване на понятието „пол“ по сми-
съла на Основния закон следва преди всичко 
да бъде изследвана волята на конституционния 
законодател при приемане на Конституцията 
през 1991 г. От запазените стенограми на 
Седмото Велико народно събрание (ВНС) при 
обсъждане на текстовете от проекта за нова 
Конституция е видно, че липсва конкретно 
обсъждане на понятието „пол“ и неговото 
съдържание. В този смисъл се налага изводът, 
че към въпросния момент с оглед конкретни-
те социални условия и нагласи в обществото 
конституционният законодател не е вложил 
в термина „пол“ друго съдържание, освен 
традиционното и общоупотребимото, при 
което полът се разбира единствено в неговия 
биологичен смисъл. Това впрочем се признава 
и в някои от представените по делото стано-
вища и правни мнения, предлагащи (именно 
по тази причина) еволютивно тълкуване на 
конституционното понятие „пол“ с оглед 
настъпили след приемане на Конституцията 
промени в общественото развитие.
Съвкупният анализ на принципите и раз-
поредбите на Конституцията позволява да 
се очертаят три отправни точки, намиращи 
се в определена логическа и функционална 
връзка, от които следва да изхожда съдът 
при изясняване на конституционното понятие 
„пол“, а именно:
1. Бракът в българската Конституция е 
уреден като съюз между мъж и жена (чл. 46, 
ал. 1). Според Решение № 13 от 2018 г. по 
к.д. № 3/2018 г. „Конституцията и цялото 
българско законодателство е изградено върху 
разбирането за бинарното съществуване на 
човешкия вид. В действителност в Консти-
туцията недвусмислено се възприема социал-
ното измерение на пола във взаимодействие 
с биологично детерминираното – чл. 47, ал. 2 
от Основния закон. В посочената конститу-
ционна разпоредба биологичният пол „жена“ 
се свързва със социалната роля – „майка“, с 
„раждане“, с „акушерска помощ“. Накратко, 
понятието „пол“ се използва от конституцион-
ния законодател като единство от биологично 
детерминираното и социално конструираното. 
Социалното измерение в Конституцията не 
създава социален пол, независим от биоло-
гичния“. Съдът е посочил също така, че „тра-
диционно човешкото общество се изгражда 
върху половата бинарност, т.е. съществуването 
на два противоположни пола, всеки от които 
е натоварен със специфични биологични и 
социални функции и отговорности. Биоло-
гичният пол е детерминиран по рождение и 
е в основата на гражданския пол. Значението 
на гражданския пол при правното регулира-
не на социалните отношения (съпружество, 
родителство) изисква осигуряване на яснота, 
безспорност, стабилност и сигурност“. Форми-
ран е основополагащ за решението извод, че 
„конституционната уредба на брака е изгра-
дена върху разбирането за съществуването на 
два биологично определени пола – мъжки и 
женски. Определяйки брака като доброволен 
съюз между мъж и жена, Конституцията издига 
различния биологичен пол в императив към 
встъпващите в брак. Разбирането за брака като 
връзка между мъж и жена е вкоренено дълбоко 
в българското правосъзнание и в този смисъл 
е в основата на конституционната уредба“. Във 
връзка с изложеното съдът отбелязва, че в 
Европейския съюз българската Конституция 
далеч не е единствената, която урежда брака 
като съюз между мъж и жена – както е посо-
чил СЕС в Решение от 5 юни 2018 г., Коман 
и Хамилтън, C-673/16, „разбирането за този 
институт като съюз между мъж и жена … в 
някои държави членки е защитено с норми от 
конституционен ранг“. По-конкретно, такава 
дефиниция за брака се съдържа в конститу-
циите на седем държави членки – България, 
Словакия, Хърватия, Унгария, Латвия, Полша 
и Литва. Съдът намира за необходимо да от-
бележи, че според историческия преглед без 
изключение народите на посочените държави 
са били изправени пред необходимостта през 
различни периоди от съществуването си да 
отстояват своята политическа и национална 
идентичност, което в известна степен обяс-
нява привързаността им към традиционните 
семейни ценности, тъй като именно домът и