Държавен вестник, бр. 14, 2014 г., стр. 9

БРОЙ  14	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  9  
С приетото изменение на чл. 169, ал. 4 
ДОПК се създава възможност за пренасочва-
не на платени вноски за социално и здравно 
осигуряване за погасяване на данъчни задъл-
жения. Това личи особено ясно в случаите, 
при които работодателите удържат и внасят 
тези вноски от възнаграждението и за сметка 
на осигурените лица. В този случай, ако рабо-
тодателят, т.е. осигурителят, има непогасени и 
изискуеми задължения за данъци, то удържа-
ните от възнаграждението на служителите му 
суми, които ще бъдат внесени по тази единна 
сметка, могат да бъдат отнесени от НАП за 
погасяване на по-рано възникналите данъчни 
задължения на работодателя. Действително в 
националното осигурително законодателство е 
възприет принцип на гарантираност на осигу-
рителните права независимо от изпълнението 
на задължението за внасяне на осигурителни 
вноски. Невнасянето на осигурителни вноски 
от работодател също не води до загубване на 
здравноосигурителни права на работници/
служители съгласно чл. 109, ал. 4 ЗЗО. В слу-
чая обаче са нарушени основните принципи 
на функциониране и финансиране на осигу-
рителните системи, които, както е посочено 
по-горе, са изградени на фондов принцип. 
Възможността за дофинансиране в случая на 
осигурителната система е ирелевантна.
Вярно е и това, че са налице изключения 
от общото правило за реда на погасяване по 
изменената норма на ДОПК. Тези изключе-
ния бяха разширени преди приключването 
на настоящото конституционно производство. 
По силата на създадената нова алинея 5 на 
чл. 7 КСО (ДВ, бр. 109 от 2013 г.) оспореният 
нов ред за разпределение на постъпилите в 
НАП средства за погасяване на данъчни и 
осигурителни задължения (т.нар. „единна 
сметка“), когато са недостатъчни, за да по-
крият задълженията изцяло, е изключен за 
всички самоосигуряващи се лица по смисъла 
на чл. 5, ал. 2 КСО, както и по отношение 
на лицата по чл. 4, ал. 9 КСО (съпрузите 
на задължително осигурените за инвалид-
ност поради общо заболяване за старост и 
за смърт, регистрирани като упражняващи 
свободна професия и/или занаятчийска дей-
ност или като земеделски производители и 
тютюнопроизводители, когато с тяхно съгла-
сие участват в упражняваната от тях трудова 
дейност). Съгласно чл. 159, ал. 4 КСО общото 
правило по чл. 169, ал. 4 ДОПК не се прилага 
и за осигурителни вноски за допълнително 
задължително пенсионно осигуряване. Според 
Конституционния съд обаче това, че изме-
нението не обхваща някои видове дължими 
вноски не може да бъде аргумент в полза 
на неговата конституционосъобразност като 
цяло. За уважаване на искането е достатъчно 
разпоредбата да нарушава предписанията на 
Основния закон, дори и да се отнася само за 
един вид плащане, а в случая са застрашени 
осигурителните права на значителна група 
осигурени лица.
Съдът констатира също, че разпоредбата на 
чл. 169, ал. 4 ДОПК предизвиква противоре-
чия и неясноти в закона, доколкото с нея се 
смесват различни основания за възникване на 
правоотношения (данъчни и осигурителни). 
Това положение е в противоречие с принци-
па на правовата държава, който изисква от 
законодателя да не допуска създаването на 
взаимноизключваща се правна уредба (Реше-
ние № 10 от 2009 г. по к.д. № 12 от 2009 г.).
В заключение съдът намира, че § 44, т. 3, 
буква „а“ и т. 5 от преходните и заключител-
ните разпоредби на Закона за изменение и 
допълнение на Закона за данък върху добаве-
ната стойност (ДВ, бр. 94 от 2012 г., в сила от 
1.01.2013 г.) противоречат на Конституцията. 
Оспорените разпоредби са несъвместими с 
разбирането за съдържанието на принципа 
на правовата държава (чл. 4, ал. 1 от Кон-
ституцията), съгласно който управлението на 
държавата се осъществява при точно спазване 
на Конституцията и законите на страната. Част 
от това разбиране са изискванията за правна 
сигурност и предвидимост на правното регули-
ране. Освен това, като дават възможност да се 
прехвърлят средства с целево предназначение 
(за погасяване на социални и здравни внос-
ки) към държавния бюджет за погасяване на 
данъчни задължения, оспорените разпоредби 
осуетяват реализацията на основни права и 
законни интереси на гражданите по чл. 51, 
ал. 1 и чл. 52, ал. 1 от Конституцията.
С влизането в сила на настоящото решение 
се възстановява действието на предходната 
редакция на чл. 169, ал. 4 ДОПК и отменената 
разпоредба на чл. 179, ал. 1 ДОПК.
Конституционният съд, мотивиран от из-
ложените аргументи, на основание чл. 149, 
ал. 1, т. 2 от Конституцията и чл. 22, ал. 1 
от Закона за Конституционен съд
Р Е Ш И :
Обявява за противоконституционни § 44, 
т. 3, буква „а“ и т. 5 от преходните и заклю-
чителните разпоредби на Закона за измене-
ние и допълнение на Закона за данък върху 
добавената стойност (ДВ, бр. 94 от 2012 г.), с 
които е изменена разпоредбата на чл. 169, ал. 4 
и отменена разпоредбата на чл. 179, ал. 1 от 
Данъчно-осигурителния процесуален кодекс 
(обн., ДВ, бр. 105 от 2005 г.; последно изм. и 
доп., бр. 1 от 2014 г.).
Съдиите Благовест Пунев и Румен Ненков 
са подписали с особено мнение решението в 
частта му по § 44, т. 3, буква „а“.
Председател: 
Димитър Токушев