Държавен вестник, бр. 78, 2004 г., стр. 17

Б Р О Й  78
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  17
низиращ принцип разнородни дейности, целящи пома-
гане на лицата, идентифицирани като пациенти на служ-
бата. Те са насочени към:
а) групи със сходен синдромен профил, някои пред-
ставляващи хетерогенни като етиология съвкупности
(напр. остра психоза, депресия);
б) към групи разстройства, които са синдромно раз-
лични, но нозологично сходни (напр. групата на шизо-
френиите);
в) клинично нееднородни популации със сходно
поведение на боледуване (напр. хипохондризация);
г) клинично нееднородни популации, получаващи
сходно лечение (напр. електроконвулсивна терапия).
3.2. Програма за лечение на остри психотични раз-
стройства.
С “остри психотични разстройства” в този стан-
дарт се означават състоянията, отговарящи на
критериите на F23,F24, както и някои от F20x1,
F20x2,F20x3,F20x5,F1x5,F25,F31.2 и F32.3 от Между-
народната класификация на болестите, 10-а ревизия
(МКБ-10).
3.2.1. При остри психози се прилагат:
а) заглушаващо невролептично лечение, съобразе-
но с първоначалната оценка и оценката за проследява-
не (която се прави ежедневно и при голяма динамика и
необходимост—през часове, денонощно) надзори и
мониториране на дозата, психопатологията, поведени-
ето, витални функции и ефективност на грижите;
б) затворен режим и денонощно наблюдение през
първите седем дни, при необходимост—и след това;
в) при съмнение за органично съучастие или за
провокирано от психоактивни вещества остро психо-
тично състояние—без активно лечение в първите 1—
3 денонощия, общи грижи, интензивни изследвания,
общи дезинтоксикиращи мерки и при нужда бензоди-
азепини;
г) овладяване на възбуда: задължително от четири-
ма души от персонала (всеки насочен към отделен край-
ник); при необходимост—имобилизация по назначение
на лекар, мониторирана на всеки 30 минути по отноше-
ние на: (а) безопасност и степен на затегнатост на имо-
билизиращите колани, (б) степен на седация, (в) тазови
резервоари и витални функции, (г) странични ефекти
от лечението; имобилизацията задължително се доку-
ментира и се прилага съобразно протоколите за имоби-
лизация в службите;
д) антипсихотично лечение;
е) непрекъснат надзор; осъществява се пряко или
дистантно с видеокамера, изисква наситеност със сес-
трински персонал, като всяка промяна се документира
и е в основата на оценката за проследяване; включва
задължително проследяване и евнтуално коригиране
на направените първоначално оценка за суициден риск
и оценка за агресивност;
ж) при пациенти със ступор непрекъснатият над-
зор и общите грижи са денонощни, с приоритет на прос-
ледяване на виталните функции и текуща преоценка
за необходимостта от електроконвулсивно лечение при
витални показания; особен акцент се поставя на сле-
денето на температура, тазови резервоари, паракли-
ника, както и на вероятността за рязко алтерниране
във възбуда;
з) във фазата на стабилизация интензивното наб-
людение отпада, като приоритетът в грижите е върху
получаване на обратна информация на поведението и
съобразяване с реалността, социална реадаптация с
когнитивна корекция при освобождаване на режим с
постепенни преходи, с персонал, с други придружители,
напълно свободен в района на болницата и къси до-
машни отпуски в края на седмицата с близките.
3.2.2. Указания за добра практика: при остри психо-
зи първата грижа е безопасността за пациента и окол-
ните, справяне с агресия, възбуди и непредвидимо пове-
дение по нетравмиращ начин в защитена среда, опти-
мално съотношение на цена/полза от лечението с осо-
бен акцент върху спектъра от странични действия на
медикаментите и осигуряване на сътрудничество.
3.3. Програма за лечение на депресивни разстройства.
Като “депресивни разстройства” се означават със-
тоянията, отговарящи на критериите на категории F32,
F33 и някои от F34, F38, F39 по МКБ-10.
Основното лечение е по правила, съобразени с пре-
поръките на консенсусните становища на специалисти-
те-психиатри.
3.4. Програма за лечение на манийни разстройства.
Като “манийни разстройства” се означават състоя-
нията, отговарящи на критериите на категории F30 и
F31 от МКБ-10.
Основното лечение е по правила, съобразени с пре-
поръките на консенсусните становища на специалисти-
те-психиатри.
3.5. Програма за лечение на психотична екзацерба-
ция и на психо-социален срив при шизофренни раз-
стройства.
Като “шизофрения” или “шизофренни разстройст-
ва” тук се означават състояния, отговарящи на крите-
риите на категории F20 от МКБ-10.
Специален аспект на обслужването в отделението е
терапевтичната резистентност.
Основното лечение е по правила, съобразени с пре-
поръките на консенсусните становища на специалисти-
те-психиатри.
3.6. Програма за лечение на налудни разстройства.
Като “налудни разстройства” тук се означават със-
тоянията, отговарящи на критериите на категории
F06.2 и F22 от МКБ-10. За вътреболнично лечение в
отделение към многопрофилна болница задачите по
обслужването са сходни с тези при параноидна форма
на шизофрения.
Основното лечение е по правила, съобразени с пре-
поръките на консенсусните становища на специалисти-
те-психиатри.
3.7. Програма за лечение на поведенчески и психо-
тични симптоми при деменция.
Като “деменция” се означават състоянията, отгова-
рящи на критериите на категории F00-F03 от МКБ-10.
Основното лечение е по правила, съобразени с пре-
поръките на консенсусните становища на специалисти-
те-психиатри.
3.8. Протокол за електроконвулсивно лечение.
Електроконвулсивна терапия (ЕКТ) се провежда при
ограничени показания, щателна преценка на евентуал-
ните противопоказания и алтернативите за лечение,
респ. рисковете при неприлагането є, с документирано
съгласие на пациента или при невъзможност—на близ-
ките или законовия му представител, със задължител-
но прилагане на обща анестезия и миорелаксация и по
технологично най-добрия с оглед на известното до мо-
мента и безопасен начин.
3.8.1. Показанията за ЕКТ са:
а) фебрилна кататония;
б) депресивен ступор;
в) тежък депресивен синдром с неповлияемост от
психофармакологични средства или нисък праг на по-
носимост спрямо тях;
г) флоридни кататонни или кататонно-афективни
състояния с неповлияемост от психофармакологични
средства или нисък праг на поносимост спрямо тях;
д) други тежки психотични или афективни състоя-
ния, усложнени със съпътстваща патология или нисък
праг на поносимост, които правят невъзможно психо-
фармакологичното лечение, при условие че моторно-
нагонната и афективната компонента доминират над
идеаторната в клиничната картина;
е) висока опасност от суицид;
ж) отказ от храна по психотични мотиви;
з) бременност при противопоказания за други видо-
ве терапия.