Държавен вестник, бр. 93, 2022 г., стр. 10

СТР.  10	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  93
доц. д-р Симеон Гройсман, д-р Ивайло Цонков, 
д-р Иванка Иванова и Андрей Янкулов, на 
които да се изпратят преписи от искането и 
от определението, като им се дава 30-дневен 
срок да дадат писмено правно мнение по 
предмета на делото.
Препис от определението да се изпрати 
на вносителя на искането, който в 30-дневен 
срок от получаването може да представи 
допълнителни съображения.
Определението е подписано с особено 
мнение от съдията Янаки Стоилов в частта 
относно отклоняване на искането на Минис-
терския съвет за задължително тълкуване на 
чл. 126, ал. 2 в частта „надзор за законност“ 
във връзка с чл. 127 от Конституцията на 
Република България.
Председател:  
Павлина Панова
ОСОБЕНО МНЕНИЕ
на съдия Янаки Стоилов
по Определение за допустимост по конститу-
ционно дело № 18 от 2022 г.
Особеното ми мнение е относно частта на 
Определението, с която се отклонява иска-
нето за тълкуване на чл. 126, ал. 2 в частта 
„надзор за законност“ във връзка с чл. 127 
от Конституцията на Република България.
Отговорът на зададения въпрос за пра-
вомощието на главния прокурор да възлага 
на прокурорите извършване на проверки за 
спазване на законността предполага да се из-
ясни в какво се състои надзорът за законност, 
осъществяван от главния прокурор върху дей-
ността на всички прокурори, каква е неговата 
специфика, отличаваща го от контрола за 
законност, упражняван от административните 
органи. Обсъждането по същество на искането 
за тълкуване на поставения в делото въпрос 
е предпоставка, която обуславя решението по 
втората част на отправеното искане – за обя-
вяване на противоконституционност на част 
от разпоредбата на чл. 145, ал. 1 от Закона 
за съдебната власт. Произнасянето по съще-
ството на допуснатата част на искането зависи 
тъкмо от отговора на въпроса, съдържащ се 
в искането за тълкуване. Дилемата е дали 
това да стане чрез нормативно, или казуално 
тълкуване. Тук моето мнение се различава 
от това на останалите съдии.
Задължителното тълкуване по чл. 149, ал. 1, 
т. 1 от Конституцията за разлика от инци-
дентното има обвързваща сила по отношение 
на всички субекти, включително на самия 
Конституционен съд. В случая смятам, че 
първото е за предпочитане, защото в годините 
на действие на Конституцията на Република 
България, включително след нейните измене-
ния и допълнения, в юридическите среди и в 
обществото функцията на главния прокурор 
по осъществяване на надзора за законност 
и правомощията, чрез които прокуратура-
та следи за спазване на законността извън 
процеса – наказателен, административен и 
граждански, не се възприемат еднозначно. Този 
въпрос продължава да предизвиква оживени 
спорове и разногласия както в професионал-
ната общност, така и сред гражданите. При-
чината за тези спорове и разногласия поне 
отчасти се дължи на различното разбиране 
за конституционната уредба на характера, 
формите и пределите на надзора за законност, 
осъществяван от главния прокурор и проку-
ратурата в цялост. Логично е отговорите на 
поставените в искането въпроси да вървят от 
общото към частното, т.е. от нормативното 
тълкуване към произнасянето по валидността 
на оспорените законови разпоредби. Значи-
телна част от конституционните разпоредби, 
каквато е тази на чл. 126, ал. 2, поради твърде 
абстрактния си характер сами по себе си не 
разкриват изцяло или недвусмислено своето 
съдържание. В самото Определение се отбе-
лязва „отворената текстуалност“ на много от 
конституционните норми. Това означава, че в 
обхвата на нормата попадат гранични случаи. 
Тази отвореност обаче не бива да води до 
неопределеност на правната уредба.
Конституционният съд в свои решения 
вече се е занимавал с ролята и мястото на 
прокуратурата в системата на държавните 
органи, в това число на главния прокурор, 
но предметът на настоящото искане не е 
идентичен с този на предишни. Някои от 
тези решения засягат проблема за надзора 
за законност, специално за разликата между 
прокурорския надзор и административния 
контрол по отношение законността на актове-
те на администрацията (Решение № 4/2017 г. 
по к.д. № 16/2016 г.). Направеното искане за 
тълкуване дава възможност този проблем да 
бъде доизяснен, още повече че по него няма 
задължително тълкуване. Съдът, отчитайки 
досегашната си практика, е призван да уточни 
съдържанието и обхвата на правомощието 
на главния прокурор по осъществяване на 
надзора за законност в контекста на функ-
цията на прокуратурата да следи за спазване 
на законността.
Смятам също, че е налице правен интерес 
от исканото тълкуване, защото има необхо-
димост от изясняване на конституционните 
граници на правомощието на прокуратурата 
по чл. 127, т. 5 от Конституцията и конкретно, 
защото според вносителя тази дейност е тъл-
кувана разширително както в прокурорската 
практика, така и от законодателя чрез Закона 
за съдебната власт. Отговорът на въпроса, 
поставен в тълкувателното питане, би допри-