Държавен вестник, бр. 103, 2003 г., стр. 27

Б Р О Й  103
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  27
2.5. Изчисление на резултатите
Пиковете на фруктозата, глюкозата и захарозата
се идентифицират чрез сравнение с времената на за-
държане на стандартните захари. Количествата им W
в g/100 g (%) се изчисляват по следната формула:
W = A1 Ч V1 Ч m1 Ч 100 / А2 Ч V2 Ч mо,
където:
A1 е  площта или височината на пика на дадения въг-
лехидрат в пробата;
А2—площта или височината на пика на съответния
въглехидрат в стандарта;
V1—общият обем на пробата в ml;
V2—общият обем на стандартния разтвор в ml;
m1—количеството на съответния въглехидрат в общия
обем на стандартния разтвор в g;
mo—количеството на пробата в g.
3. Метод за определяне на водното съдържание
3.1. Същност на метода
Методът се базира на връзката между коефициен-
та на рефракция и водното съдържание на меда. Таб-
лицата за връзката е съставена чрез определяне на
коефициента на рефракция и на водното съдържание
чрез сушене под вакуум на едни и същи проби мед.
3.2. Апаратура
Рефрактометър “Аббе” или друг вид рефрактоме-
тър, който може да се термостатира. Рефрактометъ-
рът се сверява (настройва) периодично с дестилирана
вода или вещество с познат коефициент на рефракция.
Коефициентът на рефракция на дестилираната вода
при температура 20 °C е 1,3330.
Ултратермостат с водна баня.
3.3. Подготовка на пробата
Течният мед се хомогенизира добре. Кристализи-
ралият мед се втечнява в херметически затворен съд
до разтваряне на всички кристали на водна баня при
температура 50 °C и се хомогенизира.
3.4. Процедура
Проверява се дали призмите на рефрактометъра са
чисти и сухи. Върху призмите се поставя една капка
мед и след две минути се отчита рефракционният кое-
фициент при температура 20 °C. При липса на ултра-
термостат, когато определянето се извършва при тем-
пература, по-висока или по-ниска от температура 20 °C,
коефициентът на пречупване съответно се увеличава
или намалява с 0,00023 за всеки градус.
3.5. Отчитане на водното съдържание
Водното съдържание се отчита по таблицата.
Коефи-
Водно
Коефи-
Водно
Коефи-
Водно
циент на съдър- циент на съдър- циент на
съдър-
рефрак- жание,  рефрак- жание,  рефрак-
жание, 
ция, 20°C
%
ция, 20°C
%
ция, 20°C
%
1,5044
13,2
1,4940
17,0
1,4840
21,0
1,5038
13,2
1,4935
17,2
1,4835
21,2
1,5033
13,4
1,4930
17,4
1,4830
21,4
1,5028
13,6
1,4925
17,6
1,4825
21,6
1,5023
13,8
1,4920
17,8
1,4820
21,8
1,5018
14,0
1,4915
18,0
1,4815
22,0
1,5012
14,2
1,4910
18,2
1,4810
22,2
1,5007
14,4
1,4905
18,4
1,4805
22,4
1,5002
14,6
1,4900
18,6
1,4800
22,6
1,4997
14,8
1,4895
18,8
1,4795
22,8
1,4992
15,0
1,4890
19,0
1,4790
23,0
1,4987
15,2
1,4885
19,2
1,4785
23,2
1,4982
15,4
1,4880
19,4
1,4780
23,4
1,4976
15,6
1,4875
19,6
1,4775
23,6
1,4971
15,8
1,4870
19,8
1,4770
23,8
1,4966
16,0
1,4865
20,0
1,4765
24,0
1,4961
16,2
1,4860
20,2
1,4760
24,2
1,4956
16,4
1,4855
20,4
1,4755
24,4
1,4951
16,6
1,4850
20,6
1,4750
24,6
1,4946
16,8
1,4845
20,8
1,4745
24,8
1,4740
25,0
4. Метод за определяне на неразтворими примеси
във вода
4.1. Същност на метода
Неразтворимите примеси се събират върху стък-
лен филтър, промиват се, сушат се и се претеглят.
4.2. Апаратура
Аналитична везна с точност 0,1 mg, стъклени фил-
три с размери на порите 15—40 µm, сушилна при тем-
пература 135 °C, ексикатор, бехерови чаши, епруветки.
4.3. Реактиви
1 % разтвор на флороглуцин в етанол
4.4. Процедура
Претеглят се около 20 g мед и се разтварят в около
200 сm3 вода, при температура 80 °C. Стъкленият фил-
тър се суши и претегля. Разтворът на мед се филтрува
през филтъра и се промива с гореща вода за отстраня-
ване на захарите. Отсъствието на захари във филтрата
се установява, като в епруветка към порция филтрат се
добавя малко 1 %-ен разтвор на флороглуцинол в ета-
нол, разбърква се и се добавят няколко капки концен-
трирана сярна киселина по стената на епруветката. В
присъствие на захари се наблюдава оцветяване на гра-
ничната повърхност.
Филтърът с примесите се суши 1 час при темпера-
тура 135 °C. Охлажда се в ексикатор и се претегля.
Филтърът отново се суши в продължение на 30 min до
постоянно тегло.
4.5. Изчисляване на резултатите
Количеството на неразтворимите примеси W в g/100 g
се изчислява по формулата:
m
W = –– Ч 100,
m1
където:
m е масата на изсушените неразтворими примеси, а
m1—масата на взетата проба мед.
5. Метод за определяне на електропроводимостта
5.1. Същност на метода
Определянето на електропроводимостта се базира
на измерване на електрическото съпротивление на
воден разтвор на мед. Електропроводимостта предс-
тавлява реципрочната стойност на електрическото
съпротивление.
5.2. Апаратура
Кондуктометър с клетка за електропроводимост,
термометър с точност 0,1 °C, водна баня, мерителни
колби с вместимост 100 ml и 1000 ml, бехерови чаши с
висока форма.
5.3. Реактиви
Прясно дестилирана вода.
0,1 М разтвор на калиев хлорид (КСl) : 7,4557 g
изсушен при температура 130 °C се разтварят около
100 ml в прясно дестилирана вода, прехвърля се в ме-
рителна колба с вместимост 1000 ml и се допълва до
мярката с дестилирана вода. Разтворът се приготвя в
деня на използването.
5.4. Процедура
5.4.1. Определяне на константата на клетката—
извършва се периодично
В чаша се поставят 40 ml от разтвора на калиевия
хлорид, клетката се свързва с кондуктометъра, изплак-
ва се с разтвора и се потопява в разтвора заедно с тер-
мометър. След темпериране при температура 20 °C се
измерва електропроводимостта на този разтвор в mS.
За да се избегнат поляризационни ефекти,  измерването
се извършва колкото е възможно по-бързо.
Константата К на клетката се определя по фор-
мулата:
К = 11,691 Ч 1/G,