Държавен вестник, бр. 64, 2025 г., стр. 48

СТР.  48	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  64
държавността, на националните интереси и 
сигурност, с междудържавните отношения, 
така и с правата и задълженията. Формира­
нето на държавни органи чрез избори обаче 
е акт на осъществяване на държавна власт, 
на суверенитет. Затова и преценката дали е 
допустимо Народното събрание да променя 
гражданството като изискване за избирае­
мост на народни представители, трябва да 
се извърши на тази база. Необходимо е да се 
отчете и практиката на Конституционния съд 
по повод гражданството като предпоставка 
за избираемост на публична длъжност.
В Решение № 15 от 1995 г. по к.д. № 21/1995 г.
е посочено, че „общият конституционен 
критерий за въвеждане на ограничително 
изискване за българско гражданство следва 
да се търси на друго място – в характера на 
самите отношения, в които съответните орга­
ни участват. Този общ критерий е наличието 
на определени властнически правомощия и 
упражняването на власт. По своя характер 
упражняването на властта във всяка държава 
е елемент от държавния суверенитет. Су­
веренитетът е основа на конституционното 
устройство и се изразява като върховенство и 
независимост при упражняването на властта“. 
Изключването на възможността български 
граждани с двойно гражданство да бъдат из­
бирани за народни представители е резултат 
от волята на Великото Народно събрание да 
гарантира висш държавен интерес, свързан със 
защитата на суверенната национална държава 
и опазването на националното и държавното 
единство на България. Народното събрание 
заема централно място в системата от кон­
ституционно установени държавни органи. 
Неговите правомощия са разнообразни и 
се проявяват в различни измерения, но във 
всички случаи те отразяват политическата 
форма на управлението на страната, изрично 
определена като „република с парламентарно 
управление“ в чл. 1, ал. 1 от Конституцията. 
В Народното събрание са съсредоточени ши­
рок кръг функции на публичната власт, които 
оказват въздействие върху всички основни 
сфери на обществения живот. Народното 
събрание е общонационалната представи­
телна институция, която получава своите 
пълномощия непосредствено от народа. Чрез 
законодателната си функция парламентът 
регулира обществените отношения и насочва 
развитието на обществото в една или друга 
посока в контекста на конституционната 
правова държава.
Законодателната власт може да урежда 
разнообразна материя, но в сферата на на­
ционалната сигурност, отбраната, защитата на 
Отечеството Конституцията изрично изисква 
упражняване на законодателната функция по 
редица въпроси, като: уреждане на дейността 
на въоръжените сили (чл. 9, ал. 2); използва­
нето на ядрената енергия, производството на 
радиоактивни продукти, оръжие, взривни и 
биологично силно действащи вещества (чл. 18, 
ал. 4 и 5); режима на земята (чл. 22, ал. 3); 
условията и реда за придобиване, запазване и 
загубване на българското гражданство (чл. 25, 
ал. 6); условията и реда за даване на убежище 
на чужденци (чл. 27, ал. 3); организацията и 
реда за произвеждане на избори и референдуми 
(чл. 42, ал. 2); ограниченията в упражняването 
на отделни права на гражданите при обявяване 
на война, на военно или друго извънредно 
положение (чл. 57, ал. 3); подготовката на 
гражданите за защита на Отечеството (чл. 59, 
ал. 2); оказване на съдействие на държавата 
и обществото в случай на бедствия (чл. 61); 
определяне на статута на Консултативния 
съвет за национална сигурност (чл. 100, ал. 3) 
и други. Упражняването и на другите функ­
ции на Народното събрание – бюджетна, за 
образуване и контрол върху правителството, 
в международните отношения, за избор на 
състава на редица органи, за решаване на 
въпросите за обявяване на война и за сключ­
ване на мир, за разрешаване изпращането 
и ползването на български въоръжени сили 
извън страната, както и за пребиваването на 
чужди войски на територията на страната 
или за преминаването им през нея – трябва 
да се осъществява в рамките на принципа 
на суверенитета и държавната политика в 
различните сфери на обществения живот 
и следва да е подчинено изключително на 
интереса на държавата и нейните граждани. 
Затова и изискванията за избираемост на 
народните представители трябва да съответ­
стват на функциите, които Основният закон 
възлага на Народното събрание.
Чрез изискването за уседналост, въведено в 
чл. 65, ал. 1, изр. 2 от Конституцията спрямо 
народните представители, които са български 
граждани с друго гражданство, Народното 
събрание вероятно се опитва чрез пребива­
ването им в определен период в страната да 
гарантира, че лицата са запознати с общест­
вено-политическите процеси в България и са 
заинтересовани от управлението с оглед общо­
то благо. Поради това уседналостта се явява 
своеобразна компенсация на отстъплението от 
изискването за само българско гражданство на 
народните представители, но разпоредбата не 
създава яснота към кой момент трябва да се 
преценява продължителността на срока – към 
момента на регистрацията на кандидата 
или към момента на избора. Неяснотата в 
разпоредбата може да доведе до различия в