Държавен вестник, бр. 36, 2004 г., стр. 11

Б Р О Й  36
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  11
ните на конституционните ценности категорич-
но в полза на интереса на осигурените лица и
на мотивацията им за привличане в осигури-
телната система.
Обсъжданата забрана, продиктувана от спе-
цификата в целите, поради което и в специфи-
ката в регулирането на социалното осигурява-
не в цялост и в частност на доброволното за-
дължително пенсионно осигуряване, не е в раз-
рез с принципа за еднакви правни условия за
стопанска дейност, прогласен в чл. 19, ал. 2 от
Конституцията. И това е така, защото условия-
та за всички акционерни дружества от тази гру-
па—създадени като дружества за допълнител-
но задължително пенсионно осигуряване, са
регламентирани по един и същи начин. А Кон-
ституционният съд е имал вече възможността
да се произнесе, че еднаквостта на правните
условия, които следва да се предоставят на сто-
панските субекти, се отнася до определена по
еднакви признаци група търговски субекти, а
не до еднаквост по принцип спрямо  всички
съществуващи субекти на правото—решение
№ 5/2002 г. по к.д. № 5/2002 г., т. 6.
Свободната стопанска инициатива на пен-
сионноосигурителното дружество не е ограни-
чена, както вече се посочи, нито по отношение
ползването на своите, придобити със свои ка-
питали имоти, нито по отношение управлени-
ето на инвестиционните имоти на пенсионния
фонд спрямо всяко трето лице. Законодателят
е ограничил ползването на инвестиционния
имот единствено за сделки със свързани лица
и това е законодателен подход, последовател-
но провеждан в търговското право и съдър-
жащ в себе си конституционно гарантираното
задължение на държавата за предотвратяване
на нелоялната конкуренция—чл. 19, ал. 2, пр.
3 от Конституцията.
3. На последно място може да се изложи и
едно  гражданскоправно съображение за зако-
нодателния подход към обсъжданата разпоред-
ба. Употребеният в чл. 176, ал. 3 КСО израз
“ползване на имота” следва да се разбира като
едно от  триадата правомощия на собствени-
ка—владеене, ползване и разпореждане.  И по-
неже инвестиционният имот не става собстве-
ност на пенсионноосигурителното дружество, а
то само го управлява от чуждо име, забраната
дружеството да го ползва за себе си и за нужди-
те на свързаните с него лица може да се обясни
и с изискванията на гражданското право, кога-
то представителят договаря лично със себе си
или с лице, което също представлява—чл. 38,
ал. 1 ЗЗД. Според цитираната гражданска нор-
ма ползването на инвестиционния имот лично
за себе си или за нужди на свързани с него лица
пенсионното дружество като управител на имота
може да договори само със съгласието на упъл-
номощителя, каквото не би могло да бъде даде-
но, поради особеностите в устройството на фонда
собственик, изложени по-горе.
Водим от изложените съображения, Конс-
титуционният съд счита, че разпоредбата на
чл. 176, ал. 3 КСО (в редакцията на изменение-
то є—ДВ, бр. 67 от 2003 г.) е в съответствие с
конституционните начала и принципи, поради
което искането за установяване нейната проти-
воконституционност  следва да се отхвърли.
С оглед горното, Конституционният съд
Р Е Ш И :
Отхвърля искането на 78 народни предста-
вители от ХХХIХ Народно събрание за обя-
вяване за противоконституционна  разпоред-
бата на § 81, т. 4  от Закона за изменение и
допълнение на Кодекса за задължително об-
ществено осигуряване в частта, с която се
изменя чл. 176, ал. 3 от същия кодекс (ДВ,
бр. 67 от 2003 г.), преименуван в Кодекс за
социално осигуряване.
Съдията Мария Павлова е подписала реше-
нието с особено мнение, а съдията Румен Янков
е представил становище относно мотивите на
решението.
Председател: Неделчо Беронов
ОСОБЕНО МНЕНИЕ
на съдията проф. д-р Мария Н. Павлова
по конституционно дело № 2 от 2004 г.
Подписах решението с особено мнение, за-
щото считам, че искането, с което беше сези-
ран Конституционният съд, следваше да се ос-
тави без разглеждане по същество като проце-
суално недопустимо поради следното:
Член 17, ал. 1 от ЗКС изисква исканията до
КС да бъдат мотивирани, а чл. 18, ал. 2 от Пра-
вилника за организацията и дейността на КС
конкретизира това изискване, като предвижда,
че искането трябва да съдържа изложение на
обстоятелствата, върху които се основава.
В искането по к.д. №2 от 2004 г. мотивите,
обстоятелствената част от него, не подкрепят
в никаква степен твърдението, че чл. 176, ал. 3
КСО противоречи на чл. 19 от Конституцията.
В тях се обосновава икономическата и правна-
та необходимост от отдаване под наем на ин-
вестиционните имоти, придобити със средства
на фонда за задължително доброволно осигу-
ряване. Но атакуваната разпоредба не е преч-
ка за отдаване под наем на такива имоти. Пре-
пятствие за установяване на наемни отноше-
ния между осигурителния фонд и пенсионно-
осигурителното дружество е режимът, устано-
вен от чл. 133, ал. 1 и 2 и чл. 214, ал. 4 от КСО.
Осигурителният фонд е юридическо лице, ко-
ето няма свои органи и неговото имущество се
управлява от органите на пенсионноосигури-
телното дружество. Като се има предвид смисъ-
лът на посочените разпоредби, е очевидно, че
чл. 176, ал. 3 КСО не се отнася до ползване на
инвестиционни имоти на осигурителния фонд
по силата на наемен договор. Целта на тази
разпоредба е да забрани пенсионноосигурител-