Държавен вестник, бр. 74, 2005 г., стр. 142

С Т Р .  142
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  74
тента, рискове. 1.2.1. Общи рискове—риск от войни,
социални катаклизми, природни бедствия или еко-
логични катастрофи и други форсмажорни обстоя-
телства; в голямата си част тези рискове са предви-
дими, но не могат да бъдат елиминирани. 1.2.2. Сис-
тематични рискове—обективно касаят всички сек-
тори на икономиката. По дефиниция отразяват неси-
гурността на пазарите като цяло, но засягат стопан-
ските субекти в различна степен, в зависимост от
портфейла активи и неговото управление. С оглед
минимизирането на системните рискове банката
осигурява непрекъснат контрол върху ликвидност-
та, като се базира както на изискванията на БНБ за
управлението и надзора върху ликвидността на бан-
ките, така и на международните стандарти в тази
област. А) Политически риск. Отразява вероятност-
та провежданата икономическа политика да доведе
до влошаване на инвестиционния климат. Ориента-
цията на страната към ЕС и НАТО неминуемо води
до законодателни промени в посока на хармонизира-
не със законодателството на ЕС. Системата на валу-
тен борд ще се запази до присъединяването към ЕС
и Еврозоната, което свежда този риск до минимум.
Б) Инфлационен риск. Рискът от увеличение на ин-
флацията е свързан с намаляването на реалната по-
купателна способност и евентуалната обезценка на
активите, деноминирани в левове. Курсът към при-
съединяване към ЕС и евентуалното стабилно пред-
ставяне на икономиката ни ще окажат натиск към
доближаване на лихвените нива до тези на ЕС. В)
Валутен риск. Валутният риск се изразява във веро-
ятността от негативни влияния върху инвестициите
в национална валута вследствие на промените във
валутния курс. Системата на валутен борд е едновре-
менно политически и икономически стабилизатор в
икономиката. Фиксираният курс на лева към еврото
приближава параметрите на валутния риск до стой-
ности, близки до тези от страните на ЕС. Валутният
риск отразява възможността за загуби от колебани-
ята в цената на националната валута към основните
валути. Неговото управление намира конкретен из-
раз и приложение при реализирането на всички ва-
лутни операции на банката. Определящите рискови
фактори в тази група, свързани с дейността на банка-
та, са степента на развитие и структура на импортно-
експортната дейност на страната като цяло и в час-
тност—на клиентите на банката, както и на валутна-
та компонента в баланса на банката и счетоводната
капитализация или декапитализация на откритата
валутна позиция в зависимост от флуктуациите на
валутния курс. 1.2.3.Специфични рискове. А)Ликви-
ден риск. Като принципна постановка неговото уп-
равление се базира на управлението на активите и
пасивите. Управлението на активите и пасивите се
изразява в търсенето и намирането на оптимални
пропорции между размера на депозитите, на другите
заемни средства и собствения капитал на банката с
оглед достигане на такова ниво на стабилност на
паричните є фондове, позволяващо є да извършва
високодоходни вложения, т.е. да се осигури макси-
мална доходност при минимален риск и оптимална
ликвидност. Основни изисквания за измерване и
управление на ликвидния риск са: а) Управлението
на активите обхваща начина и реда на разпределени-
ето им в различни групи, аналитичното им структу-
риране във всяка отделна група, като основно значе-
ние има формирането на портфейла от ценни книжа
и кредитния портфейл. Целта е банката да си осигу-
ри адекватна наличност от ликвидни активи за пос-
рещане на непредвидени нужди, като информацията
се набавя чрез анализ на касовата наличност и на
качествените активи, за които има осигурен пазар.
Банката се концентрира върху оптимизиране на кре-
дитния портфейл, определяне на плаваща цена при
отпускане на кредити и поддържане на определен
размер на ликвидни активи. Размерът на ликвидните
активи се съобразява със стабилността на депозит-
ната структура и по-бързото развитие на инвестици-
онния портфейл. Последното засяга не само поддър-
жането на оптимална ликвидност, но и в най-голяма
степен отговаря на специализацията на банката и на
стратегията, избрана от нейното ръководство. б)
Управлението на пасивите се концентрира в дейността
по привличане на средства от различни източници и
съответни комбинации между тях. Следователно то
се изразява в дейността на банката за посрещане
нуждите от ликвидни средства чрез целенасочено
активно търсене на чужди средства на база конку-
ренция на лихвените проценти. Като принцип в дей-
ността на банката е залегнало правилото, че крат-
котрайните пасиви само в краен случай могат да се
трансформират в дългосрочни активи. Основните
изисквания, заложени при прилагането на този прин-
цип, се свеждат до ефективен контрол върху стой-
ностите, различните позиции, възвръщаемостта и це-
ната едновременно на активите и пасивите; до коор-
динираното им управление, чрез максимизиране на
спреда между приходите от доходоносните активи и
цената на пасивите, оптимално покритие на активи-
те и пасивите по срочност, така че дадено количест-
во активи да се обръща в ресурс приблизително по
същото време, в което банковите пасиви стават пла-
тими, както и до оперативното управление на ежед-
невната ликвидност и на състоянието на разплаща-
телната сметка на банката в БНБ. Банката управля-
ва своята ликвидност, като анализира състоянието и
структурата на ликвидните си наличности и прогно-
зира бъдещите парични потоци от и към банката в
съответствие със структурата на падежите на акти-
вите, пасивите и поетите задбалансови ангажименти
за период от една до две години. Този сравнително
кратък период на прогнозиране е продиктуван от
степента на възможностите за преструктуриране на
икономиката на страната, натрупаните проблеми,
както в реалния сектор, така и в неговото “огледа-
ло”—финансовия сектор. Посочените най-общи, но
основни фактори правят почти всички дългосрочни
предвиждания нереалистични и налагат актуализи-
рането на стратегията и политиката на банката.
Прогнозите по принцип се изграждат в три варианта:
оптимистичен; реалистичен; песимистичен. Тяхната
надеждност се оценява въз основа на информация за
развитието на активите и пасивите в предходни от-
четни периоди и разработената стратегия за разви-
тие на дружеството. Б)Лихвеният риск определя въз-
можността за понасяне на загуба при рязка промяна
на лихвените проценти. Флуктуацията на лихвените
равнища променя пазарната стойност на активите и
пасивите на банката, като това въздействие не е ед-
нозначно. Правило в банковата практика е, че акти-
вите, поради по-дългите си падежни срокове и по-
слабо изразената си еластичност и чувствителност,
изменят стойността си в по-голяма степен от паси-
вите. Затова при повишаване на лихвените проценти
активите се обезценяват в по-голяма степен от паси-
вите, което е и предпоставка за намаляване (или дори
стопяване) на нетния лихвен доход за финансовата
институция. Възможно е също така да бъдат реали-
зирани загуби или печалби и от внезапното рязко
падане на лихвените проценти. Стохастичният харак-
тер на икономиката и на банковия сектор в частност
са основната предпоставка за постоянно следене,