Държавен вестник, бр. 60, 2016 г., стр. 15

БРОЙ  60	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  15  
гуряване на обществения ред и националната 
сигурност и отпадането на отговорността им за 
подбора на кадрите, чрез които се осъществява 
държавната политика в тази област. Проблемът 
възниква с особена острота и защото става 
дума за ръководителите на основни територи-
ални структури на МВР, които по дефиниция 
изпълняват своите служебни задължения в 
условията на субординация и подчиненост на 
главния секретар на МВР. 
Второ, при действащия конституционен 
модел би възникнала колизия и във веригата 
на демократичната легитимност в статуса и 
структурата на конкретни държавни органи и 
техните служители. Така например директор 
на областна дирекция на МВР, който е избран 
с пряк избор, не може да бъде поставен на 
пряко подчинение на главния секретар на 
МВР, който е най-висшата професионална 
длъжност в министерството и същевременно 
има качеството на държавен служител, назна-
чаван с указ на президента по предложение 
на Министерския съвет. 
Трето, възможността включването на 
пряко избран директор на областна дирекция 
в строго йерархичната структура на МВР, с 
присъщата є субординация, отчетност и кон-
трол, поражда риск той да провежда собствена 
политика, според личните си виждания за 
дейността на дирекцията, като пренебрегва 
политиката на Министерския съвет в област­
та на вътрешните работи и сигурността, за 
която правителството носи политическа 
отговорност. Откриването, дори и само хи-
потетично, на възможност за провеждане 
на местни политики точно в този ресор би 
се оказало в колизия с конституционно ус-
тановения унитарен характер на държавата. 
Четвърто, по правило Конституцията не 
допуска възможността лица, избрани пряко от 
народа, да бъдат част от структурата на изпъл-
нителната власт.  Единственото изключение 
е това по чл. 139, ал. 1 от Конституцията по 
отношение на кмета на община, който е орган 
на изпълнителната власт в общината, избира 
се пряко, но в своята дейност се ръководи от 
закона, актовете на общинския съвет и реше-
нията на населението. Ако конституционният 
законодател допускаше възможността за подо-
бен подход и в друга сфера на изпълнителната 
власт, той би я уредил изрично. Става дума 
за изключение, което не може да се тълкува 
разширително. Ако прекият избор на кмето-
вете напълно кореспондира с конституционно 
възложената им власт и отговорност, това 
не може да бъде пренесено механично по 
отношение на директорите и началниците в 
централизираната йерархична система на МВР. 
Пето, прекият избор предполага провежда-
нето на предизборна кампания – процедури по 
номиниране на кандидати, агитация в тяхна 
полза, предизборни събрания, неминуемото 
поемане на ангажименти към избирателите, 
повдига и въпроси за финансирането на кам-
панията. Това допуска прякото или непряко 
участие на политически сили, икономически 
образувания и други организации в този про-
цес, което не изключва поемането на ангажи-
менти, отклоняващи се от провежданата от 
Министерския съвет политика. Това обаче е 
несъвместимо с конституционното изискване 
на чл. 116, ал. 1 държавните служители като 
изпълнители на волята и интересите на на-
цията да се ръководят единствено от закона 
и да бъдат политически неутрални. Разпо-
редбата на чл. 116, ал. 2 от Конституцията 
съдържа изрично възлагане за създаване на 
законодателна уредба по въпросите на назна-
чаването и освобождаването на държавните 
служители, на възможността им да членуват 
в политически партии и синдикални орга-
низации, както и да упражняват правото си 
на стачка. Такава законодателна уредба се 
съдържа в Закона за държавния служител и 
Закона за МВР. С нея са доразвити базисните 
конституционни положения относно статуса 
на държавните служители, към който ЗМВР 
поставя и допълнителни изисквания – да не 
могат да членуват в политически партии, 
да осъществяват политическа дейност, да 
изразяват политически възгледи, както и 
да предприемат други действия по служба, 
с които се нарушава политическият им не-
утралитет. Възможността за политизиране 
на системата на МВР означава миниране на 
принципите на нейното функциониране. 
За Конституционния съд е недопустимо ме-
ханичното пренасяне на изборите, разглежда-
ни като демократичен способ за конституиране 
на представителни органи, върху елементи от 
организационната структура на държавната 
администрация, и то по отношение на по-
литически неутрални служители в нея. Ето 
защо решаването на въпроса, предложен като 
предмет на национален референдум, изисква 
предприемането на промени в Конституцията, 
тъй като е несъвместим със съществуващия 
конституционен модел на изпълнителната 
власт. Такова изменение на Основния закон 
обаче е от компетентността не на обикновено, 
а на Велико Народно събрание, защото отново 
опира до промяна във формата на държавно 
управление. Това е така, защото съществено 
се променят структурата и формирането, а 
следователно и статусът на държавни орга-
ни в системата на изпълнителната власт.  
Съдът отново подчертава позицията си, че 
не могат да бъдат предмет на национален 
референдум въпроси, отнасящи се до про-
мяна на действащата Конституция, които са 
от изключителната компетентност на ВНС. 
Ето защо оспореното Решение и в частта по 
т. 6 противоречи на Конституцията.
Конституционният съд намира за необходи-
мо още веднъж да акцентира, че националният 
референдум по своята същност и действие 
е мощно средство за пряко упражняване 
на държавната власт от гражданите. Той 
съществено се отличава от други форми на 
участие и в никакъв случай не е разновидност