Държавен вестник, бр. 14, 2014 г., стр. 3

БРОЙ  14	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  3  
Вносителите на искането твърдят, че 
оспорените от тях законодателни промени 
накърняват основните права на гражданите 
по чл. 51 и 52 от Конституцията, а именно 
правото на обществено осигуряване и пра-
вото на здравно осигуряване, както и че са 
несъвместими с принципа на правовата и 
социалната държава по смисъла на преамбюла 
на Основния закон.
С определение от 9 април 2013 г. Кон-
ституционният съд е допуснал искането за 
разглеждане по същество. Със същото опре-
деление с оглед на предмета на делото като 
заинтересовани страни са конституирани: 
президентът на Република България, Минис-
терският съвет, министърът на финансите, 
министърът на здравеопазването, министърът 
на труда и социалната политика, Върховният 
административен съд (ВАС), Националната 
агенция по приходите (НАП), Националният 
осигурителен институт (НОИ), Националната 
здравноосигурителна каса (НЗОК), Българска-
та търговско-промишлена палата, Българската 
стопанска камара, Асоциацията на индустри-
алния капитал в България, Конфедерацията 
на работодателите и индустриалците в Бъл-
гария, Конфедерацията на труда „Подкрепа“, 
Конфедерацията на независимите синдикати в 
България, Висшият адвокатски съвет, Съюзът 
на юристите в България, Българският лекарски 
съюз, Институтът Отворено общество – Со-
фия, и Институтът за модерна политика. 
В изпълнение на предоставената им възмож-
ност писмени становища по делото са пред-
ставили Министерският съвет, министърът на 
финансите, министърът на здравеопазването, 
министърът на труда и социалната политика, 
Върховният административен съд, Национал-
ната агенция по приходите, Националният 
осигурителен институт, Националната здрав-
ноосигурителна каса, Българската търговско-
промишлена палата, Българската стопанска 
камара, Конфедерацията на работодателите и 
индустриалците в България, Конфедерацията 
на труда „Подкрепа“, Висшият адвокатски 
съвет, Съюзът на юристите в България.
В становищата на Министерския съвет, 
министъра на финансите, министъра на 
здравеопазването, министъра на труда и 
социалната политика, НАП, НОИ, НЗОК и 
Съюза на юристите в България се поддържа, 
че искането е неоснователно и се предлага 
да бъде отхвърлено.
Министерският съвет намира, че искането 
на групата народни представители в частта за 
установяване на противоконституционност на 
§ 44, т. 5 ПЗРЗИДЗДДС, с която е отменена 
ал. 1 на чл. 179 ДОПК, е недопустимо, а в ос-
таналата си част неоснователно. Първо, според 
становището възстановяването на действието 
на отменена от Народното събрание законова 
разпоредба като правна последица от проведен 
конституционен контрол е недопустимо. Второ, 
твърди се, че с определението по допускане 
неправилно е прието, че предметът на искането 
е § 44, т. 3, буква „а“ ПЗРЗИДЗДДС вместо 
самата разпоредба на чл. 169, ал. 4 ДОПК. По 
същество Министерският съвет се позовава 
на две установени със закон изключения от 
общото правилото за реда на погасяване на 
задълженията по изменената норма на ДОПК, 
а именно: съгласно чл. 159, ал. 4 от Кодекса 
за социално осигуряване (КСО) чл. 169, ал. 4 
ДОПК не се прилага за осигурителни вноски 
за допълнително задължително пенсионно 
осигуряване, а съгласно чл. 41, ал. 2 от Закона 
за здравното осигуряване (ЗЗО) – за здравните 
осигуровки на самоосигуряващите се лица. 
Освен това се поддържа, че в националното 
осигурително законодателство е възприет 
принцип на гарантираност на осигурител-
ните права независимо от изпълнението на 
задължението за внасяне на осигурителни 
вноски. На последно място Министерският 
съвет поддържа, че стабилността на държав-
ния бюджет чрез по-висока събираемост на 
гарантирани приходи предполага от своя 
страна стабилност и на осигурителната сис-
тема, защото съществуват способи за нейно-
то дофинансиране (трансфери, субсидии) от 
централния републикански бюджет. 
Министърът на финансите и Националната 
агенция по приходите също не подкрепят иска-
нето на 49-те народни представители от 41-вото 
Народно събрание. Според тях принципът на 
погасяване на най-старото задължение, въве-
ден с новата редакция на чл. 169, ал. 4 ДОПК, 
е най-обективен и избягва всякакви възмож-
ности за проява на „данъчно-осигурителен 
арбитраж“. Предоставянето на възможност за 
избор кое публично задължение се погасява 
не е конституционно прогласено право и 
такова право не би могло да се изведе пряко 
от чл. 51 и 52 на Конституцията. Акцентира 
се, че именно с отпадане на съществувалото 
право на избор всички администрирани от 
НАП публични вземания се поставят в рав-
ностойно положение, без да се дава приоритет 
или привилегия на един бюджет за сметка на 
друг. Посочва се, че осигурителните права на 
работниците и служителите не се губят при 
неплащане на осигурителни вноски от техния 
работодател с оглед дефиницията на осигурено 
лице по § 1, ал. 1, т. 3 КСО. Относно самооси-
гуряващите се лица се сочи, че е предвиден 
специален режим за здравноосигурителните 
вноски, който запазва правото да заявят кое 
задължение погасяват. По отношение на соци-
алноосигурителните вноски на същите лица 
правото на избор е премахнато по аргументи 
за техния дългосрочен характер и малък риск 
при забавяне на плащането им. Становищата 
посочват още, че оспорените разпоредби не 
водят до отмяна на задължението на НАП 
да превежда събраните осигурителни вноски 
по съответните сметки на НОИ и НЗОК. По-
следното е изрично предвидено в Наредбата за 
реда за внасяне и разпределяне на задължи-