Държавен вестник, бр. 9, 2016 г., стр. 128

СТР.  128	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  9
ал. 4 ЗМПВВППРБ липсва делегирана компе-
тентност на МС да въвежда/изменя легални 
дефиниции на понятия, ползвани от същия 
закон. На следващо място, понятието „кораб“ 
е с легална дефиниция по закона в т. 28, § 2 
от ДР; понятието „пристанищен терминал“ – в 
т. 16, понятието „отпадъци – резултат от ко-
рабоплавателна дейност“ – т. 37. Нормативен 
подзаконов акт се приема по приложение на 
закона и в рамките на закона. Преписването 
на правните норми с легални дефиниции на 
понятия от закона в подзаконов нормати-
вен акт е „правно нищо“, а дописването им 
с понятия, чужди на приложимия закон в 
дадената материя, излиза извън компетент-
ността на органа, издател на подзаконовия 
нормативен акт. 
За пълнота по отношение на възражението 
на „Валмар ойл“ – ЕООД, че не е спазена целта 
на ЗМПВВППРБ при издаване на процесния 
подзаконов нормативен акт, съдът намира 
същото за основателно:
В стандартната оценка на въздействието 
на акта чрез измененията в тарифата се по-
сочва, че тези изменения се предвижда да „се 
отразят стимулиращо на процесите по привли-
чането на нови товари“ и „ще допринесат за 
подобряването на условията за посещаемост 
на българските пристанища“. Тези изрази са 
декларативни, неподкрепени с реални оценки 
и факти. Поради това се обосновава извод за 
несъответствие със законовата цел – да се за-
плащат такси само за услуги, които са реално 
предоставени, и то в размер, съответстващ на 
размера на разходите за извършването им. В 
случая липсват реален анализ, план-сметка на 
разходите и приходите, общо е посочен резул-
тат на изменения размер на пристанищните 
такси. Прави се необоснован извод за изцяло 
хипотетична възможност да влагане на повече 
средства в изграждане и реконструкция на 
пристанищната инфраструктура, повишаване 
на обема и качеството на извършваната ре-
хабилитация и поддържане на дълбочините в 
подходните канали и на зоните за маневриране 
и подхождане в пристанищната акватория, без 
същите декларации да са подкрепени дори от 
анализ на реално заложени програми и цели. 
По отношение на възражението, че чрез 
увеличаването на пристанищните такси се 
цели да бъде запълнен бюджетен дефицит, 
съдът приема следното: 
Съгласно чл. 103в, ал. 2 и 5 във връзка с 
чл. 115с ЗМПВВППРБ пристанищните такси 
не постъпват в държавния бюджет, а се разход-
ват от предприятието именно за обезпечаване 
на достъпа до пристанищата, включително 
за покриване на разходите за изграждане 
и поддържане на морски канали, външни 
защитни диги, буйове, фарове, пристанищна 
инфраструктура, поддържане на проектните 
дълбочини в акваториите на пристанищата до 
границата на оперативната акватория. Възра-
жението за нецелево разходване на средствата 
от страна на жалбоподателите е недоказано. 
Същото е от значение като възражение един-
ствено с оглед липсата на обективен анализ 
на разходите с оглед преценка на увеличената 
стойност на цената на предоставените услуги. 
Горното обосновава извод за основателност 
на жалбите на сдружение „Българска асоци-
ация на корабните брокери и агенти“, Варна, 
и „Валмар ойл“ – ЕООД, срещу Тарифата за 
пристанищните такси, събирани от Държавно 
предприятие „Пристанищна инфраструктура“, 
в частта, изменена и допълнена с Постановле-
ние № 254 от 22.08.2014 г. на Министерския 
съвет, в частта, допусната до разглеждане по 
същество. 
Оспорваният акт в допуснатата до разглеж-
дане по същество част частично е нищожен, 
която нищожност следва да се обяви, и час-
тично незаконосъобразен, в която част следва 
да се отмени.
Предвид изхода на спора на жалбоподателя 
сдружение „Българска асоциация на кораб-
ните брокери и агенти“, Варна, следва да се 
присъдят направените разноски по спора в 
размер 2260 лв., които са реално направени, 
присъждането им е поискано и същите не 
следва да се намаляват предвид фактическа-
та и правната сложност на делото. „Валмар 
ойл“ – ЕООД, не прави искане за присъждане 
на разноски по делото и не представя доказа-
телства за реално направени такива.
Воден от горното и на основание чл. 159, 
т. 1 и 4, чл. 172, ал. 2 АПК във връзка с чл. 196 
АПК, Върховният административен съд
Р Е Ш И :
Оставя без разглеждане жалба на сдру-
жение „Българска асоциация на корабните 
брокери и агенти“, Варна, и жалба на „Валмар 
ойл“ – ЕООД, срещу Тарифата за пристанищ-
ните такси, събирани от Държавно предприя-
тие „Пристанищна инфраструктура“, в частта 
относно изменението с Постановление № 254 
от 22.08.2014 г. на Министерския съвет на 
чл. 4, ал. 6.
Обявява нищожността на Тарифата за 
пристанищните такси, събирани от Държавно 
предприятие „Пристанищна инфраструктура“, 
в частта относно изменението с Постановле-
ние № 254 от 22.08.2014 г. на Министерския 
съвет на чл. 1, ал. 3, чл. 2, ал. 6, чл. 3, ал. 3, 
чл. 4, ал. 7, § 2, т. 2, 10, 10а, 10б, 15, 18 от 
допълнителните разпоредби.
Отменя Тарифата за пристанищните такси, 
събирани от Държавно предприятие „Прис-
танищна инфраструктура“, в частта относно 
изменението с Постановление № 254 от 
22.08.2014 г. на Министерския съвет на чл. 2, 
ал. 1, 4, 5, чл. 3, ал. 1, 4, чл. 4, ал. 1, 2, 3, 4, 
5, 8, 9, чл. 5, ал. 1, 2, 4, чл. 6, 8, 9, 10, 11, 13, 
14а, 18, 19 и 20.