Държавен вестник, бр. 53, 2014 г., стр. 60

СТР.  60	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  53
че е налице противоречие с изискването на 
чл. 46, ал. 8 и § 1, т. 10 от допълнителните 
разпоредби на Изборния кодекс, тъй като 
президентът е назначил един член в повече 
от квотата на ПП „ГЕРБ“, вместо да назначи 
още един член, предложен от ПП „Движение 
за права и свободи“. 
Оспореният указ по мнението на вносители-
те противоречи на изрична норма от Изборния 
кодекс, поради което влиза в противоречие 
с конституционния принцип на правовата 
държава. Проверката за конституционосъ­
образност на указа през принципа на право-
вата държава и принципа на разделението на 
властите налага според тях и проверката на 
законосъобразността на указа на президента.
С определение от 15.04.2014 г. Конституци-
онният съд е допуснал искането за разглеждане 
по същество и е конституирал като заинте-
ресовани страни президента на Република 
България, ПП „ГЕРБ“, Коалиция за Бълга-
рия, ПП „Движение за права и свободи“, ПП 
„Атака“, Синята коалиция и ПП „Национално 
движение за стабилност и възход“. 
Писмени становища по делото са постъ-
пили от президента и от ПП „ГЕРБ“, които 
оспорват допустимостта и основателността на 
искането по сходни съображения. 
Президентът поддържа, че искането е недо-
пустимо на две основания: 1. при упражняване 
на своето правомощие по чл. 149, ал. 1, т. 2 
от Конституцията за контрол на актовете на 
държавния глава преценката на Конституци-
онния съд трябва да е за съответствието им 
с Основния закон, а не и с други нормативни 
актове от по-нисък ранг, и 2. към настоящия 
момент липсва правен интерес, който да налага 
произнасяне на съда по същество на спора, 
тъй като действащата Централна избирателна 
комисия отразява напълно съотношението 
между парламентарно представените партии 
и коалиции и то не се оспорва. 
По съществото на спора президентът 
поддържа, че искането е неоснователно, за-
щото при издаването на оспорения указ се 
е ръководил от принципа за запазване на 
съотношението между парламентарно пред-
ставените партии и коалиции в целия състав 
на комисията, тъй като ръководството є не 
е самостоятелен обособен орган, различен 
от комисията, и всички членове имат равен 
глас при приемане на актовете. Твърди, че 
поради липсата на правило относно начина за 
разпределяне на членовете, запазвайки съотно-
шението между парламентарно представените 
партии и коалиции и по аналогия с правилата 
за останалите изборни комисии, е приложил 
метода на най-големия остатък. След прис-
падане на двама членове за непредставени 
в парламента една партия и една коалиция 
от партии между останалите седемнадесет 
членове се създава съотношение, което съ-
ответства на съотношението между партиите 
и коалициите в Народното събрание. Според 
президента принципът на правовата държава 
изисква разпоредбите на нормативните актове 
да се формулират на общо употребимия бъл-
гарски език кратко, точно и ясно. В Изборния 
кодекс липсва изричен текст, който да го за-
дължава при определяне на съотношението 
между парламентарно представените партии 
и коалиции да изключи ръководството на 
комисията, а препратката в чл. 46, ал. 8 ИК 
към ал. 7 на същата разпоредба се отнася само 
за начина на формиране на ръководството. 
Разумът и духът на Изборния кодекс според 
становището е формирането на Централната 
избирателна комисия да е в съответствие с 
конституционните принципи за политически 
плурализъм и справедливост, както и с поли-
тическата воля на гражданите. На последно 
място, по мнение на президента в правовата 
държава има правила, по които несъгласи-
ето на Народното събрание с извършеното 
от него тълкуване може да бъде отстранено 
с изменение на нормата или с приемане на 
тълкувателен закон, но не и по друг начин. 
В становището на ПП „ГЕРБ“ се твърди, 
че искането е лишено от каквито и да било 
правни доводи и следва да се отхвърли. Указите 
на президента по чл. 98, т. 7 от Конституци-
ята са от категорията на административните 
властнически актове на висши държавни 
органи и чрез тях президентът упражнява 
възложено от Конституцията правомощие 
да назначава и освобождава от длъжност 
държавни служители, определени със закон. 
При упражняване на тези правомощия спо-
ред заинтересованата страна президентът е 
независим, но и нещо повече – има дискре-
ционната власт да прецени лицата, посочени 
от друг орган на държавна власт, и да откаже 
издаването на указ, след което ще последва 
ново предложение. Другите актове на органи 
на държавна власт не са задължителни за 
президента и не го обвързват да постанови 
указ в определен смисъл. В случая предложе-
нието на политическите партии не може да 
навлезе в дискреционната власт на президента 
относно съдържанието на указа. Изтъква се в 
становището, че Конституционният съд няма 
правомощието да проверява законосъобраз-
ността на указите на президента, тъй като 
практиката на съда изобилства от решения, 
в които изрично се посочва, че те може да 
се атакуват единствено за противоконститу-
ционност. В случая Централната избирателна 
комисия не е издигната на конституционно 
ниво, поради което членовете є не се ползват 
с конституционно защитен статут. Принци-
път на правовата държава не трябва да бъде 
неприсъщо натоварван, при което всякакво 
правно нарушение да бъде квалифицирано 
като противоречащо на правовата държава.