Държавен вестник, бр. 13, 2008 г., стр. 14

С Т Р .  14
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  13
(2) Професията, която гражданин на държа-
ва членка желае да упражнява в Република
България, е същата, за която е придобил квали-
фикация в друга държава членка, ако съответ-
ните професионални дейности са съпоставими.
Чл. 8. (1) Граждани на трети държави, при-
добили професионална квалификация в държа-
ва членка, ползват правата на граждани на дър-
жава членка за признаване на професионална-
та им квалификация в случаите, когато са:
1. членове на семейството на български граж-
данин;
2. членове на семейството на гражданин на
друга държава членка, когато този гражданин
се е преместил в Република България;
3. получили разрешение за постоянно пре-
биваване в Република България.
(2) Извън случаите по ал. 1 професионална
квалификация за упражняване на регулирана
професия се признава на граждани на трети
държави, придобили право да упражняват съ-
щата професия в държава, с която Република
България има сключен международен договор
за или включващ клаузи за взаимно признава-
не на професионална квалификация по тази
професия, при договорените условия.
(3) Професионална квалификация за упраж-
няване на регулирана професия, която не е при-
добита в държава членка, може да бъде приз-
ната на гражданин на трета държава при усло-
вията на взаимност, установени за всеки кон-
кретен случай, когато квалификацията съот-
ветства на нормативните изисквания в Репуб-
лика България за придобиване на същата про-
фесионална квалификация.
Чл. 9. Признаването на професионални ква-
лификации за упражняване на регулирана
професия на територията на Република Бълга-
рия се извършва по реда на този закон, докол-
кото друго не е предвидено в специален закон
или в правото на Европейската общност.
Ч А С Т  В Т О Р А
СВОБОДНО ПРЕДОСТАВЯНЕ НА УСЛУГИ
Чл. 10. Свободното предоставяне на услуги
в Република България от граждани на други дър-
жави членки не може да бъде ограничавано на
основание, свързано с професионалните им
квалификации, ако те са:
1. законно установени в друга държава член-
ка с цел упражняване на същата професия на
нейна територия;
2. упражнявали тази професия в държавата
членка по установяване в продължение най-
малко на две през последните 10 години, когато
професията не е регулирана в тази държава
членка; това изискване не се прилага, когато
професията или образованието и обучението,
изисквани за упражняването є, са регулирани в
държавата членка по установяване.
Чл. 11. (1) Разпоредбите на тази част се при-
лагат само в случаите, когато гражданин на друга
държава членка се премести в Република Бъл-
гария с цел да упражнява регулирана професия
еднократно или за определен период от време.
(2) Еднократният или временният характер
на предоставянето на услуги подлежи на пре-
ценка за всеки конкретен случай по отношение
на срока, честотата, редовността и непрекъсна-
тостта на предоставянето на услугите.
Чл. 12. Предоставянето на услуги при пре-
местване се извършва при спазване на нацио-
налните правила за професионално поведение
с професионален, нормативен или администра-
тивен характер, пряко свързани с професионал-
ните квалификации, характеристиките на про-
фесията, ползването на професионални звания,
професионалните нарушения, свързани със за-
щитата и безопасността на потребителите, как-
то и при спазване на дисциплинарните разпо-
редби, приложими в Република България към
упражняващите същата професия.
Чл. 13. (1) При предоставянето на услуги за
първи път в Република България гражданинът
на държава членка подава пред органа по приз-
наване писмена декларация, съдържаща данни
за наличието на застраховка за вредите, които
могат да настъпят вследствие на виновно неиз-
пълнение на професионалните му задължения.
(2) Към декларацията по ал. 1 се прилагат:
1. документ за гражданство;
2. удостоверение, издадено от компетентния
орган на съответната държава членка, че декла-
раторът е законно установен на територията є с
цел упражняване на съответните дейности, как-
то и че към момента на издаване на удостовере-
нието не му е наложена забрана, включително
временна, за упражняване на тези дейности;
3. доказателства за професионални квали-
фикации;
4. доказателства, потвърждаващи упражня-
ването на съответната дейност в продължение
най-малко на две през последните 10 години—
в случаите по чл. 10, т. 2;
5. удостоверение, че лицето не е осъждано—
за професиите от областта на сигурността, за
които в Република България се изисква такова.
(3) При промяна в обстоятелствата, удосто-
верени с документите по ал. 2, деклараторът
подава документи, доказващи промяната в ед-
номесечен срок от настъпването є.
(4) Декларацията се подновява веднъж го-
дишно, ако деклараторът ще предоставя услуги
еднократно или временно в Република Бълга-
рия през съответната календарна година.
Чл. 14. (1) Гражданите на държава членка,
установени в друга държава членка, при времен-
но или еднократно предоставяне на услуги се
освобождават от изискванията за регистрация или
членство в професионална организация или сдру-
жение, както и от въведените в българското зако-
нодателство изисквания за регистрация за цели-
те на установяване на задължения за задължи-
телни осигурителни вноски, произтичащи от дей-
ности, упражнявани в полза на осигурените лица.
(2) Гражданинът на държава членка е длъ-
жен да уведоми предварително, а в неотложни
случаи—впоследствие, Националната агенция
за приходите за услугите, които е предоставил.