Държавен вестник, бр. 61, 2014 г., стр. 76

СТР.  76	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  61
или незабавно изпълнение. Съгласно чл. 202, 
ал. 1 и чл. 343 от Наказателно-процесуалния 
кодекс обжалването не спира изпълнението 
на обжалваното постановление на орган на 
досъдебното производство или на обжалваното 
определение на съда.
Изводът, който се налага от посочените 
разпоредби, е, че предварителна е изпълняе­
мостта на публичноправния (административен 
или съдебен) акт преди неговото влизане в 
сила, т.е. преди настъпването на неговата 
необжалваемост. Забраната за изпълнението 
му преди този момент гарантира крайната цел 
на защитата, която обжалващият търси – да 
не се осъществят незаконосъобразно предви­
дените с акта правни последици. Забраната 
следователно е вид обезпечение на оспор­
ването. Това обезпечение предварителното 
изпълнение отнема.
2. а. „В Конституцията не се съдържат огра­
ничения на правото на законодателя да въведе 
предварително принудително изпълнение на 
обжалваните актове. Конституционната защи­
та срещу вреди от незаконни актове (актове, 
които са отменени като незаконосъобразни 
след принудителното им изпълнение) се га­
рантира от чл. 7 от Конституцията.“ (Решение 
№ 2 от 2000 г. на КС). 
Първите четири от оспорените разпоредби 
допускат предварителното изпълнение на ак­
тове (независимо дали решават искането поло­
жително или отрицателно) по разрешаването, 
регистрацията и трансграничния превоз на 
отпадъци, а петата от тях – на принудителни 
административни мерки. Общо актовете и по 
петте разпоредби са ненормативни админи­
стративни актове. За тяхното предварително 
изпълнение не съществува конституционно 
ограничение. 
б. Предварителното изпълнение не е от­
носимо към допустимостта, нито пък към 
основателността на жалбата срещу закон­
ността на съответния акт. Като юридическо 
действие съществуването и съдържанието на 
правните последици на акта се преценяват по 
закона, действал към момента на издаването 
му (арг. чл. 6, ал. 2 от Конституцията и чл. 14 
ЗНА; чл. 142 АПК), независимо дали и кога 
са изпълнени. Предварителното изпълнение 
следователно не рефлектира и върху консти­
туционното право на съдебна защита. 
в. По тези две причини от гледна точка 
на Конституцията са без значение развитите 
доводи срещу основанията, критериите, об­
жалваемостта и последиците от допуснатите 
от закона предварителни изпълнения на ад­
министративни актове. Тяхната преценка е в 
сферата на законодателната целесъобразност.
Петте оспорени разпоредби не са проти­
воконституционни.
ІІ. 1. Тези съображения важат изцяло и за 
чл. 82, ал. 6 ЗУО, според който банковата га­
ранция се усвоява независимо от обжалването 
на заповедта за заплащане на продуктова такса.
2. Разпореденото от чл. 82, ал. 8 ЗУО връ­
щане в 14-дневен срок на сумата по усвоената 
банкова гаранция при съдебна отмяна на акта 
за усвояването є не следва да се тълкува като 
изключващо дължимостта на гражданските 
плодове (лихвите) върху тази сума. Целта на 
нормата е да определи размера на подлежащата 
на връщане главница („усвоената“ в смисъл на 
цялата или на част от банковата гаранция) и 
срока на нейното връщане. Тя няма за предмет 
на регулация лихвите върху подлежащата на 
връщане сума. Относно тяхната дължимост 
на общо основание важат разрешенията в за­
конодателството, които нормата не изключва 
изрично. Не ги изключва и като специална 
поради несъвпадането на хипотезите им. Не 
е налице твърдяното є противоречие с чл. 4, 
ал. 1 и чл. 57, ал. 1 от Конституцията. 
Искането за противоконституционност на 
тази разпоредба следва да се отхвърли.
ІІІ. Оспореният чл. 39, ал. 3 ЗУО постано­
вява, че предаването на отпадъци в случаите 
по ал. 2 се извършва на площадките по чл. 19, 
ал. 3, т. 11 или чрез кампании за разделно 
събиране на отпадъци от домакинствата, 
организирани от кметовете на общини, без­
възмездно за всяка от страните.
Според чл. 39, ал. 2 ЗУО физическите лица 
могат да предават ОЧЦМ само с битов харак­
тер при наличие на декларация за произход. 
Съгласно чл. 19, ал. 3, т. 11 ЗУО кметът на 
общината отговаря за осигуряването на пло­
щадки за безвъзмездно предаване на разделно 
събрани отпадъци от домакинствата, в т.ч. 
едрогабаритни отпадъци, опасни отпадъци и 
други, във всички населени места с население, 
по-голямо от 10 000 жители на територията 
на общината, и при необходимост в други 
населени места. 
1. Съгласно § 1, т. 17 ЗУО „Отпадъци от 
черни и цветни метали с битов характер“ са 
отпадъци от черни и цветни метали (ОЧЦМ), 
получени в резултат на жизнената дейност 
на хората по домовете, в административни, 
социални и обществени сгради. Към тях се 
приравняват и отпадъците от черни и цвет­
ни метали, получени от търговски обекти, 
занаятчийски дейности, обекти за отдих и 
забавления“. Законовото определение не 
променя правното качество на отпадъка като 
движима вещ със съответен собственик. Пра­
вото на собственост се изгубва само ако друг 
го придобие или ако собственикът се откаже 
от него – чл. 99 от Закона за собствеността. 
Собствеността на физически лица върху 
ОЧЦМ, независимо от основанието, на което 
е възникнала (първично или деривативно,