Държавен вестник, бр. 105, 2005 г., стр. 76

С Т Р .  76
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  105
Давност
Чл. 171. (1) Публичните вземания се погася-
ват с изтичането на 5-годишен давностен срок,
считано от 1 януари на годината, следваща го-
дината, през която е следвало да се плати пуб-
личното задължение, освен ако в закон е пред-
виден по-кратък срок.
(2) С изтичането на 10-годишен давностен
срок, считано от 1 януари на годината, след-
ваща годината, през която е следвало да се
плати публичното задължение, се погасяват
всички публични вземания независимо от
спирането или прекъсването на давността
освен в случаите, когато задължението е отс-
рочено или разсрочено.
Спиране и прекъсване на давността
Чл. 172. (1) Давността спира:
1. когато е започнало производство по уста-
новяване на публичното вземане—до издаване-
то на акта, но за не повече от една година;
2. когато изпълнението на акта, с който е
установено вземането, бъде спряно—за срока
на спирането;
3. когато е дадено разрешение за разсрочва-
не или отсрочване на плащането—за срока на
разсрочването или отсрочването;
4. когато актът, с който е определено задъл-
жението, се обжалва;
5. с налагането на обезпечителни мерки;
6. когато е образувано наказателно производ-
ство, от изхода на което зависи установяването
или събирането на публичното задължение.
(2) Давността се прекъсва с издаването на
акта за установяване на публичното вземане
или с предприемането на действия по прину-
дително изпълнение. Ако актът за установя-
ване бъде отменен, давността не се смята пре-
късната.
(3) От прекъсването на давността започва
да тече нова давност.
Отписване на вземанията
Чл. 173. Вземанията се отписват, когато са
погасени по давност, както и в случаите, пред-
видени със закон.
Доброволно плащане след изтичане на
сроковете
Чл. 174. Не подлежат на връщане добровол-
но платени публични задължения, изпълнени
след изтичане на давностния срок, включител-
но отписаните по реда на чл. 173.
Лихви
Чл. 175. (1) За неплатените в законоустано-
вените срокове публични задължения се дължи
лихва в размер, определен в съответния закон.
(2) Лихва се дължи и:
1. за неправилно възстановени или прихва-
нати публични вземания, включително всякак-
ви плащания, получени въз основа на искане за
възстановяване съгласно данъчното и осигури-
телното законодателство;
2. върху невнесената в предвидения в закона
срок авансова вноска—до 31 декември на съот-
ветната година;
3. върху задълженията на чуждестранно лице
за данъци, подлежащи на удържане при източ-
ника—от датата на изтичането на срока за вна-
сянето им съгласно българското законодателс-
тво до деня, когато чуждестранното лице дока-
же наличието на основание за прилагане на
СИДДО, по която Република България е стра-
на, включително в случаите, когато съгласно
спогодбата данък не се дължи или се дължи в
по-нисък размер.
(3) Лихви върху лихви и лихви върху глоби
не се дължат.
Трети задължени лица
Чл. 176. (1) Когато по силата на закон пуб-
личното вземане се удържа и внася от трето
лице, различно от длъжника, правилата на този
кодекс по отношение на длъжника се прилагат
и по отношение на третото лице.
(2) Когато третото задължено лице по ал. 1
не е удържало или не е внесло публичното за-
дължение, то отговаря солидарно за него.
Принудително изпълнение от публични
изпълнители на Националната агенция за
приходите
Чл. 177. (1) Неплатените в срока за добро-
волно изпълнение задължения за данъци и за-
дължителни осигурителни вноски, глоби и иму-
ществени санкции, установяването на които е
възложено на Националната агенция за прихо-
дите, се събират чрез изпълнение върху парич-
ните средства на длъжника, включително в
банките, и паричните му вземания от трети лица.
Събирането се извършва от публичните из-
пълнители на Националната агенция за прихо-
дите в 6-месечен срок от изтичането на срока за
доброволно изпълнение по чл. 182, ал. 1.
(2) При постъпващи плащания от страна на
длъжника публичният изпълнител на Нацио-
налната агенция за приходите може и след из-
тичането на срока по ал. 1 да продължи дейст-
вията си до погасяване на задължението при
условията и по реда на чл. 229.
(3) Ако вземането не бъде събрано изцяло в
срока по ал. 1 и не са налице условията по ал. 2,
изпълнителното дело се изпраща на публичния
изпълнител на Агенцията за държавни вземания.
(4) Обезпечението на вземанията по ал. 1
може да се извършва от публичния изпълнител
при Националната агенция за приходите до
изпращането на изпълнителното дело на пуб-
личния изпълнител при Агенцията за държав-
ни вземания за принудително изпълнение на
вземането.
(5) За публичните вземания, установявани
от Националната агенция за приходите, публич-
ният изпълнител на Националната агенция за
приходите упражнява правата на публичния
взискател по този кодекс.