Държавен вестник, бр. 27, 2008 г., стр. 7

Б Р О Й  27
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  7
По отношение на адвокатите
Член 3, ал. 2 ЗДДС като определя, че с ДДС
се облагат упражняващите свободни професии,
включително частните съдебни изпълнители
и нотариусите, не споменава изрично упраж-
няването на адвокатска дейност. За тях се от-
нася само новата т. 5 от ал. 1 и чл. 44 ЗДДС, с
която се освобождава от облагане процесуал-
ното представителство, с което се упражнява
правото на защита на физически лица в досъ-
дебни, съдебни, административни и арбитраж-
ни производства.
При тази редакция на текстовете, която не
споменава изрично адвокатите като данъчно
задължени лица по ДДС, Конституционният съд
няма някакво правомощие да се произнася дали
тяхното облагане е в съответствие с Конститу-
цията. Липсва текст, който да може да бъде
обявен за противоконституционен, ако е такъв.
А това, дали адвокатите като членове на сво-
бодна професия извършват икономическа дей-
ност, или чрез тях се осъществява конституци-
онно право на защита (чл. 56К) и по отношение
на юридически лица, е въпрос за тълкуване на
закона от компетенция на съда.
Конституционен съдия: В. Гоцев
СТАНОВИЩА
на конституционни съдии
по конституционно дело № 10 от 2007 г.
Румен Янков
 Не възприемам предложените мотиви към
делото, а така също и представените становища.
 А. Повече от година откакто България се е
присъединила към Европейския съюз. Настоя-
щото решение е задължителен повод Консти-
туционният съд да вземе ясно становище от-
носно общата му компетентност по отношение
на правното регулиране в държавата ни и да
отбележи невъзможността да се намесва в об-
ластите, регламентирани от присъединител-
ния договор—аргумент от чл. 5 Договора за ЕО.
От тази гледна точка, според мен, задължител-
но е решението да започне с обсъждането на
общностното право по простата причина, че е
приложимото право. То представлява автоно-
мен порядък, който се интегрира пряко в прав-
ните системи на държавите членки. За него
изискванията на чл. 5, ал. 4 от Конституцията
не се прилагат. Първичното (договорите на ЕО
и ЕС) и вторичното право (регламенти и дирек-
тиви) са непосредствено приложими и не изис-
кват никакви национални мерки, които да обус-
лавят влизането им в сила.
Б. В Глава 2—Данъчни разпоредби—чл. 90
от ДЕО, е предвидено приемането от Съвета
на разпоредби за хармонизиране на законода-
телството относно косвеното данъчно обла-
гане. Оттам насетне трябва да се обсъди вто-
ричната общностна норма—директивата—и
дали тя е транспонирана в националното ни
право. В случая става дума за Директива 2006/
112/ЕО, чийто преработен текст съдържа всич-
ки разпоредби на Шеста директива 67/227/ЕИО
на Съвета относно данъка върху оборота. В
чл. 4, ал. 1 и 2 от нея е посочено, че съдебните
изпълнители и нотариусите, независимо че
имат публична функция, доставяйки услуги на
трети лица, получавайки такси в собствен
приход, трябва да се счита, че извършват ико-
номическа дейност на данъчно задължени
лица по смисъла на ДДС. Че директивата е
транспонирана дословно се вижда от сравня-
ването є с чл. 3, ал. 2 на оспорения закон.
Оттук насетне интерпретациите, че съдиите
изпълнители, нотариусите и свободните про-
фесии не изпълняват икономическа дейност,
очевидно са неоснователни.
 Тезата е подкрепена и от практиката на Съда
на ЕО. Тук трябва да се посочи, че двата съда в
Люксембург имат ограничена по обхват, но
изключителна компетентност. Наистина тя е
свързана преди всичко с контрол върху държа-
вите членки и институциите на Общността. И
въпреки това трябва да се има предвид, че и в
производството по преки искове се налага съ-
дът да тълкува, и оттук тълкуването става за-
дължително (такова е решението срещу Холан-
дия, която е освободила съдиите изпълнители
и нотариусите от заплащането на ДДС).
В. Становищата на охотно конституираните
страни по делото не трябва скрупольозно да се
възпроизвеждат, а да получат от съда отговор
онези от тях, чието становище не се уважава, и
то само с аргументи от общностното право.
Тук трябва да се подчертае, че директивата
няма препоръчителен, а задължителен харак-
тер по съображенията, изложени в букви “А” и
“Б” от становището.
На второ място трябва да се отговори на
сериозното на пръв поглед възражение, осно-
вано на чл. 13, ал. 2 от Директива 2006/112/ЕС,
и което е в смисъл, че държавните публично-
правни субекти се разглеждат като данъчно за-
дължени лица в случаите, при които третиране-
то им като незадължени, би довело до значи-
телни нарушения на правилата на конкуренци-
ята. Трябва да се каже, че разпоредбата на чл. 3,
ал. 2 ЗДДС в оспорената є част е в съответстви-
ето с директивата и в нашия случай отмяната є
е недопустима. Проблем на държавата е как да
разреши противоречието между двете катего-
рии съдии изпълнители, но очевидно това не
може да стане с отмяната на оспорения закон,
предмет на проверка.
 В мотивите трябва да се отговори и че аргу-
менти в сравнителноправен план са неотноси-
ми—това, че определена членка на Общността
няма определена ставка, т. е. не се е съобразила
с общностното право, не може да бъде аргу-
мент и България да стори същото.