Държавен вестник, бр. 58, 2017 г., стр. 15

БРОЙ  58	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  15  
наредбата и е подадено от юридически лица 
с нестопанска дейност, които са представили 
писмени доказателства, че са регистрирани 
за защита на права и интереси на лицата, 
чиято дейност се регламентира с оспорения 
акт или са потребители на здравни услуги. 
Разпоредбите на наредбата пораждат пряко 
права и задължения за лечебни заведения, 
но рефлектират и върху правната сфера на 
всички потенциални потребители на здравни 
услуги. Съгласно Тълкувателно решение № 2 
от 12.02.2010 г. на Върховния административен 
съд по т. д. № 4/2009 г. юридически лица с 
нестопанска цел могат да оспорват подзаконови 
нормативни актове при наличието на правен 
интерес, обоснован от предмета на дейност и 
целите, за които са създадени. Оспорващите 
сдружения с нестопанска цел притежават обща 
процесуална дееспособност, за което следва 
да имат и правна възможност да реализират 
признатите им права в защита на общите инте-
реси на своите членове и по съдебен ред чрез 
подаване на жалби срещу актове, които засягат 
общи права и интереси на техните членове. 
В тази правна възможност за реализиране на 
обща позиция на засегнатите лица се изразява 
и правният интерес от обжалване на админи-
стративни нормативни актове по смисъла на 
чл. 186, ал. 1 АПК. Жалбата е процесуално 
допустима като подадена от юридически лица 
с нестопанска цел, вписани в регистъра на 
юридическите лица с нестопанска цел като 
сдружения, които осъществяват дейност в 
обществена полза с основни цели, свързани 
със създаване на оптимални условия за пре-
доставянето на здравни услуги в България 
и успешно функциониране на лечебните 
заведения, посредством подобряване на нор-
мативната уредба, по-добро взаимодействие 
между институциите и отчитане на усилията 
на лечебните заведения за предоставяне на 
по-добри и модерни методи на лечение, съз-
даване на обществена подкрепа и условия за 
развитие и усъвършенстване на българското 
здравеопазване, облекчаване достъпа на па-
циентите до качествена медицинска помощ, 
запазване и развитие на общинските болници.
Настоящият съдебен състав намира, че 
от описанието на предмета на дейност на 
сдруженията е възможно да се обоснове 
наличието на правен интерес за оспорване 
на нормативен акт, регулиращ обществени 
отношения в областта на здравеопазването.
По изложените съображения следва да се 
приеме, че за всеки един от жалбоподатели-
те е налице правен интерес от оспорване на 
нормативния акт, регулиращ отношения в 
областта на здравеопазването, дори и за тези 
сдружения, за чиито членове не е ясно дали 
упражняват конкретно дейност по специал-
ността „Неврохирургия“, доколкото наредбата 
поставя условия, които е възможно да огра-
ничават упражняването є.
Неоснователни са аргументите, че част от 
жалбоподателите като сдружения с нестопан-
ска цел са учредени в защита на интересите 
на лечебни заведения, а други от тях – на 
правата на пациентите, поради което техните 
интереси трябва да се считат за противоре-
чиви, респективно не е ясно в чия защита е 
оспорването на наредбата. Наредбата като 
нормативен акт съдържа общи правила за 
поведение, които по дефиниция трябва да 
отразяват общочовешките представи за добро 
и справедливо, включително и баланса на 
интереси на отделни групи субекти, поради 
което не е възможно да бъдат разглеждани 
едностранно като задоволяващи/накърняващи 
отделни противопоставими интереси. Всяко 
нарушаване на този баланс води до несправед-
ливост, която в цивилизованите общества не 
следва да се толерира. В този смисъл подава-
нето на жалба едновременно от представители 
на различни групи адресати на нормативния 
акт не следва да бъде разглеждано като липса 
на защитим личен правен интерес за всеки 
един от жалбоподателите.
Неоснователни са и доводите за нередовност 
на жалбата, която съдържа всички минимал-
ни реквизити, а доводите на процесуалния 
представител на ответната страна в обратния 
смисъл не отчитат действителното съдържание 
на цялото оспорване и ясно изразената в него 
воля на жалбоподателите.
По изложените съображения настоящият 
съдебен състав на Върховния административен 
съд намира жалбата за процесуално допустима.
По отношение основателността на жалбата
Според чл. 168, ал. 1 АПК, съдържащ се 
в общите разпоредби на дял трети от АПК 
и приложим към настоящото производство, 
съдът не се ограничава само с обсъждане на 
основанията, посочени от оспорващия, а е длъ-
жен въз основа на представените от страните 
доказателства да провери законосъобразността 
на оспорения административен акт на всич-
ки основания по чл. 146, а именно: липса на 
компетентност, неспазване на установената 
форма; наличието на съществено нарушение 
на административнопроизводствени правила; 
противоречие с материалноправни разпоредби; 
несъответствие с целта на закона.
Съгласно чл. 6, ал. 1 от Закона за лечебните 
заведения (ЗЛЗ) (изм., ДВ, бр. 59 от 31 юли 
2010 г.) лечебните заведения осъществяват 
дейността си при спазване на медицинските 
стандарти за качество на оказваната меди-
цинска помощ и осигуряване защита на пра-
вата на пациента. Медицинските стандарти 
се утвърждават с наредби на министъра на 
здравеопазването. Следователно наредбата е 
подзаконов нормативен акт по смисъла на