Държавен вестник, бр. 52, 2007 г., стр. 106

С Т Р .  106
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  52
Според легалната дефиниция на чл. 21, ал. 1
АПК индивидуален административен акт е из-
ричното или изразеното с действие или бездейс-
твие волеизявление на административен орган
или на друг овластен за това със закон орган
или организация, с което се създават права или
задължения или непосредствено се засягат пра-
ва, свободи или законни интереси на отделни
граждани или организации.
Няколко са белезите на индивидуалния ад-
министративен акт, но основният от тях е, че
той се издава въз основа на изрично овластя-
ване със закон. В случая точно този основен
белег липсва, защото в българското позитив-
но право няма закон, който да овластява ди-
ректорът на РЗОК да прави властническо во-
леизявление с адресат магистър-фармацевт,
собственик на аптека.
Здравеопазването е национален приоритет
и се гарантира от държавата, включително и
чрез нейното участие при финансиране на дей-
ности, насочени към опазване здравето на граж-
даните—чл. 2 от Закона за здравето. Част от
тези дейности са лечението и здравната про-
филактика, а те са немислими без лекарствени
продукти. Според чл. 3, ал. 1 от Закона за ле-
карствените продукти в хуманната медицина
лекарствен продукт е всяко вещество или ком-
бинация от вещества, които са предназначени
за лечение или профилактика при заболява-
ния у хора. Като всеки продукт и лекарствата
представляват овеществен човешки труд, по-
ради което могат да бъдат предназначени за
пазара стоки. Съвсем сполучливо петчленен
състав на Върховния административен съд в
постановеното от него решение № 3968 от
30.04.2004 г. по адм. дело № 10849/2003 г. е при-
ел, че “лекарственият продукт (краен продукт)
представлява лекарствената форма в нейната
окончателна опаковка—т. е. това е “лекарст-
вото” в общоприетия граждански смисъл, ко-
ето се предписва от лекаря и се разпространя-
ва в аптечната мрежа като търговски продукт,
ако е разрешен за продажба по реда на Наред-
ба № 29 от 14.12.2000 г. за условията и реда за
издаване на разрешения за продажба на ле-
карствени продукти”. Тяхното производство,
внос, търговия на едро и на дребно, както и
употребата им са регламентирани със Закона
за лекарствените продукти в хуманната меди-
цина (ЗЛПХМ). Член 218 от този закон уста-
новява правилото, че търговията на дребно с
лекарствени продукти се извършва само в ап-
теки и дрогерии, а чл. 222, ал. 1 признава пра-
вото на такава търговия само на магистър-фар-
мацевти, регистрирани като търговци по сми-
съла на Търговския закон—едноличен търго-
вец или еднолично дружество с ограничена от-
говорност, по законодателството на държава
членка или на държава от Европейското ико-
номическо пространство.
В зависимост от това кой заплаща продаж-
ната цена на лекарствените продукти те са че-
тири вида: а) лекарствени продукти за скъпо
струващо лечение, които се заплащат от Ми-
нистерството на здравеопазването чрез репуб-
ликанския бюджет, б) лекарствени продукти,
които напълно се заплащат от НЗОК, в) лекар-
ствени продукти, които се заплащат частично
от НЗОК, а разликата до пълния размер на
продажната цена се заплаща от гражданите, и
г) лекарствени продукти, чиято цена изцяло се
заплаща от гражданите.
Първата група—лекарствени продукти за
скъпо струващо лечение, които се заплащат от
Министерството на здравеопазването—са пред-
назначени за лечение на заболявания извън
обхвата на задължителното здравно осигурява-
не (чл. 82, т. 8 ЗЗ). Последната група лекарстве-
ни продукти също не се обхваща от задължи-
телното здравно осигуряване.
Задължителното здравно осигуряване обхва-
ща лекарствените продукти, чиято цена се зап-
лаща напълно или частично от НЗОК—чл. 45,
ал. 1, т. 11 от Закона за здравното осигуряване
(ЗЗО). За тях се сключват два вида договори.
Първият вид са договорите, които НЗОК
сключва с притежателите на разрешение за
употреба на лекарствен продукт или упълномо-
щените техни представители на територията на
Република България. Редът и условията за това
договаряне са определени с Наредбата за усло-
вията и реда за договаряне на лекарствата, ме-
дицинските изделия и диетичните храни за
специални медицински цели, стойността на
които се заплаща напълно или частично от
НЗОК, приета с ПМС № 211 от 6.08.2004 г. на
основание чл. 45, ал. 4 и 8 ЗЗО в редакцията им
преди измененията, направени с § 22, т. 1
ПЗРЗЛПХМ. С тези договори се определят це-
ните, по които лекарствата, стойността на кои-
то се заплаща напълно или частично от НЗОК,
се продават на аптеките за отпускане на граж-
даните по лекарско предписание.
Вторият вид са договорите, които НЗОК
сключва с аптеките като здравни заведения
(предприятия) за търговия на дребно с лекар-
ствени продукти. Условията за предписването
и получаването от гражданите—задължител-
но здравноосигурени лица, на лекарствата,
стойността на които се заплаща напълно или
частично от НЗОК, се определят в Национал-
ния рамков договор, който се сключва за всяка
календарна година между НЗОК и съсловните
организации на лекарите и стоматолозите в
България—Българския лекарски съюз (БЛС)
и Съюз на стоматолозите в България (ССБ)—
чл. 55, ал. 2, т. 7, предл. 2-ро ЗЗО. Последният
национален рамков договор е Националният
рамков договор между НЗОК и БЛС и ССБ за
2006 г. (НРД—2006 г.). Неговата глава едина-
десета е наименована “Лекарства, медицински