Държавен вестник, бр. 101, 2005 г., стр. 145

Б Р О Й  101
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  145
Хроматографската плака (4.4) се поставя вър-
ху загрятата плоча (4.9) и на стартовата линия в
концентрационната зона се нанасят по 10 µl от
стандартните разтвори (3.18) и 100 µl от пробата
(5.1). Изпаряването на разтворителя се ускорява
с въздушна струя. Изсушената хроматографска
плака се оставя да се охлади до стайна температу-
ра, след което се поставя в хроматографска вана
(4.2) със 100 cm3 (ml) подвижна фаза. Хромато-
графският процес се  провежда при стайна темпе-
ратура и продължава, докато фронтът на разтво-
рителя стигне на 15 cm от стартовата линия. Пла-
ката се изважда от ваната, суши се с горещ въздух
от сешоар (4.6) и се наблюдава под ултравиолето-
ва светлина (4.3). Местата на петната се отбеляз-
ват. За отстраняване на излишната оцетна кисе-
лина плаката се нагрява 30 min в сушилня (4.5)
при 100 °С. Петната на консервантите се оцветя-
ват с реактива на Millon (3.10), който се нанася с
ролка (4.7), докато плаката се навлажни равно-
мерно.
Забележка. Петната могат да се оцветят и чрез
внимателно накапване на капка от реактива на
Millon върху всяко едно петно, маркирано под
ултравиолетовата светлина. Естерите на 4-хид-
роксибензоената киселина се появяват като чер-
вени петна, 2-феноксиетанол и 1-феноксипропан-
2-ол като жълти, 4-хидроксибензоената кисели-
на, която може да се открие в пробите като кон-
сервант или като продукт от разлагането на па-
рабените, се появява под формата на червено
петно (виж 7.3 и 7.4).
6. Идентификация
Идентификацията се извършва по Rf стойнос-
тите на петната от пробите с тези на стандартите,
както и чрез сравняване на поведението им под
ултравиолетова светлина и на цвета им след нана-
сяне на реактива на Millon. Тези данни дават пред-
варителна информация за идентичността на кон-
сервантите. Ако се появят парабени, трябва да се
проведе разделяне с високоефективна течна хро-
матография (ВЕТХ), описана в раздел Б. Получе-
ните резултати се комбинират с тези от тънко-
слойната хроматография за потвърждаване на при-
съствието на 2-феноксиетанол, 1-феноскипропан-
2-ол и парабените.
7. Забележка
7.1. Реактивът на Millon е токсичен, поради
което се прилага чрез една от описаните процеду-
ри. Не се препоръчва пръскането.
7.2. Други съединения, съдържащи хидроксил-
ни групи, могат също да се оцветят с реактива на
Millon. Таблица с цветовете и Rf стойностите, по-
лучени за някои консерванти, използвайки тънко-
слойнохроматографската процедура, е публикува-
на в N. De Kruijf, M.A.H. Rijk, L.A. Pranato—
Soetardhi и А. Schouten (1987): Определяне на кон-
серванти в козметични продукти. Тънкослойно-
хроматографска процедура за идентификацията на
консерванти 
в 
козметични 
продукти 
(J.
Chromatography 410, 395-411).
7.3. В следващата таблица са посочени Rf стой-
ностите за някои консерванти. Същите могат да се
използват ориентировъчно при идентифициране
на изследваните проби.
Съединение
100 Ч Rf
Цвят
4-хидроксибензоена киселина
11
червен
Метилпарабен
12
червен
Етилпарабен
17
червен
Пропилпарабен
21
червен
Бутилпарабен
26
червен
Бензилпарабен
16
червен
2-феноксиетанол
29
жълт
1-феноксипропан-2-ол
50
жълт
7.4. Не се разделят 4-хидроксибензоената кисе-
лина и метилпарабенът. Идентификацията на тези
съединения трябва да се потвърди чрез метода на
високоефективна течна хроматография (ВЕТХ),
описан в част Б, и сравняване на времената на за-
държане, получени от пробата с тези на стандар-
тите.
Б. ОПРЕДЕЛЯНЕ
1. Област на приложение
Методът се отнася за определяне на 2-фенокси-
етанол, 1-феноскипропан-2-ол, метил 4-хидрокси-
бензоат, етил 4-хидроксибензоат, пропил 4-хидро-
ксибензоат, бутил 4-хидроксибензоат и бензил 4-
хидроксибензоат в козметични продукти.
2. Дефиниция
Количествата на консервантите, определени с
този метод, се изразяват като % (M/M).
3. Принцип
Пробата се подкислява чрез добавяне на сярна
киселина и суспендира в смес от етанол и вода.
След леко загряване на сместа за втечняване на
липидната фаза и подобряване на количествената
екстракция сместа се филтрува. Консервантите във
филтрата се определят чрез обратнофазова ВЕТХ.
Като вътрешен стандарт се използва 4-хидрокси-
бензоат.
4. Реактиви
4.1. Основни положения.
Всички реактиви трябва да са с квалификация
“за ВЕТХ”, а водата—бидестилирана.
4.2. Етанол, абсолютен.
4.3. 2-Феноксиетанол.
4.4. 1-Феноксипропан-2-ол.
4.5. Метил 4-хидроксибензоат (метилпарабен).
4.6. Етил 4-хидроксибензоат (етилпарабен).
4.7. n-пропил 4-хидроксибензоат (пропилпара-
бен).
4.8. Изопропил 4-хидроксибензоат (изопропил-
парабен).
4.9. n -бутил 4-хидроксибензоат (бутилпарабен).
4.10. Бензил 4-хидроксибензоат (бензилпара-
бен).
4.11. Тетрахидрофуран.
4.12. Метанол.
4.13. Ацетонитрил.
4.14. Сярна киселина (Н2SO4) разтвор 2 mol/dm3
(mol/l).
4.15. Смес етанол/вода. Смесват се 9 обема ета-
нол (4.2) и 1 обем вода.
4.16. Разтвор на вътрешен стандарт. Претеглят
се около 0,25 g с точност 0,001 g изопропилпара-
бен (4.8), прехвърлят се в мерителна колба от
500 cm3 (ml) и след разтваряне се долива до марка-
та със смес етанол/вода (4.15).
4.17. Подвижна фаза: тетрахидрофуран/вода/
метанол/ацетонитрил.