Държавен вестник, бр. 1, 2008 г., стр. 52

С Т Р .  52
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  1
§ 6. В срок до два месеца от влизане в сила на
наредбата предприятията по чл. 4 следва да
уредят взаимоотношенията с крайните си пот-
ребители относно изготвянето, актуализиране-
то и публикуването на телефонни указатели и
предоставянето на телефонна справочна услу-
га, както и взаимоотношенията си относно пре-
доставянето на данни за абонатите на мрежите
си, необходими за осъществяване на телефон-
ната справочна услуга.
§ 7. Данните на абонатите на обществени
телефонни услуги, които са включени в теле-
фонни указатели, направени публични преди
влизане в сила на Закона за електронните съоб-
щения, могат да бъдат включвани в нови теле-
фонни указатели и използвани за предоставя-
нето на телефонни справочни услуги, включи-
телно и такива, позволяващи на потребители
да открият име или наименование и адрес на
абонатите само въз основа на телефонен но-
мер, освен в случай че след осъществяване на
измененията на общите условия на предприя-
тията съгласно § 6 абонатите не изразят изрич-
ното си несъгласие.
§ 8. (1) В шестмесечен срок от влизане в сила
на тази наредба предприятията, предоставящи
телефонни справочни услуги чрез кодове за
достъп, различни от вида 118XY, са длъжни да
започнат използване на кодове за достъп само
от вида 118XY.
(2) В двумесечен срок от въвеждане на код
за достъп за предоставяне на телефонни спра-
вочни услуги от вида 118XY чрез номер 144
“Българска телекомуникационна компания”—
АД, организира предоставянето на информация
на крайните потребители за всички предприя-
тия, предоставящи телефонни справочни услу-
ги и техните кодове за достъп.
Председател: Пл. Вачков
66471
ВЪРХОВЕН
АДМИНИСТРАТИВЕН СЪД
РЕШЕНИЕ № 9943
от 22 октомври 2007 г.
по административно дело № 4330 от 2007 г.
Върховният административен съд в състав:
председател: Александър Еленков, и членове:
Милка Панчева, Тодор Тодоров, при участието
на секретар-протоколиста Росица Тодорова
разгледа адм. д. № 4330 по описа на Върховния
административен съд—шесто отделение, за
2007 г., докладвано от председателя Алексан-
дър Еленков.
Производство по чл. 185 и сл. от Админист-
ративнопроцесуалния кодекс (АПК).
Образувано е по жалба на Румяна Стоева
Георгиева от Варна срещу Наредбата за изчис-
ляване и изплащане на паричните обезщетения
и помощи от държавното обществено осигуря-
ване, приета с ПМС № 364 от 27.ХII.2006 г. и
обнародвана в “Държавен вестник”, бр. 1 от
5.I.2007 г. (в сила от 1.I.2007 г.).
Жалбата е подадена в срока по чл. 187, ал. 1
АПК от лице, което има правен интерес от тър-
сената съдебна защита по смисъла на чл. 186,
ал. 1 на същия кодекс и е допустима. Разгледа-
на по същество е частично основателна.
Формално с жалбата е оспорена цялата на-
редба, но от изложените в нея фактически до-
води се вижда, че всъщност тя е насочена срещу
разпоредбите на чл. 8, ал. 1—4, с които е въве-
дено изискване за заявяване на банкова сметка
за получаване на обезщетенията и помощите,
както и срещу разпоредбите на чл. 23 и чл. 31,
ал. 1, които установяват 30-дневен срок за из-
плащане на обезщетенията и паричните помо-
щи, респ. за издаване на разпореждане за отказ
на такова плащане.
Според § 4 от преходните и заключителните
разпоредби на оспорената наредба тя е приета
на основание чл. 40, ал. 5 и чл. 41, ал. 5 от Ко-
декса за социално осигуряване (КСО), които се
намират в раздел I “Обезщетения при временна
неработоспособност и трудоустрояване”, но
поради законово препращане са приложими и
за обезщетенията и помощите по останалите
раздели на глава четвърта “Обезщетения” на
Кодекса за социално осигуряване. В чл. 1, ал. 1
от наредбата са изброени паричните обезщете-
ния и паричните помощи, редът и начинът на
чието изчисляване и изплащане тя регламенти-
ра. Едно от тези обезщетения е паричното обез-
щетение за временна неработоспособност по-
ради общо заболяване.
Предназначението на това обезщетение е да
замести дохода, нереализиран поради настъпи-
лата нетрудоспособност. Този извод следва от
разпоредбата по чл. 40, ал. 1 КСО, която приз-
нава на осигурените лица “право на парично
обезщетение вместо трудово възнаграждение
за времето на отпуск поради временна нерабо-
тоспособност”. Това предназначение на обез-
щетението за временна неработоспособност
налага то да бъде изплащано на осигурените
лица във времето, когато те биха получили до-
ход от трудова дейност, ако не бе възникнала
временната им неработоспособност поради
общо заболяване.
За паричното обезщетение за временна не-
работоспособност поради общо заболяване на
работниците и служителите чл. 152, ал. 1 от
Кодекса на труда от 1951 г. (текстът е в дял III
“Държавно обществено осигуряване”, отменен
с § 12, т. 1 ПЗР на КСО) разпореждаше, че то
“се дава от първия ден на настъпване на нетру-
доспособността”, а § 71, ал. 1 от Правилника
за прилагане на дял III от Кодекса на труда от
1951 г. (отменен с § 1, т. 1 от заключителните
разпоредби на ПМС № 263 от 30.ХII.1999 г.)
прогласяваше правилото, че паричното обез-