Държавен вестник, бр. 106, 2006 г., стр. 116

С Т Р .  116
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  106
Раздел III
Защита с гаранции. Кредитни деривати
Общи положения
Чл. 142. Доставчикът при защита с гаранция
трябва да бъде достатъчно надежден, като спора-
зумението за защита следва да бъде правно валид-
но във всички относими юрисдикции, с което да се
постигне подходящо ниво на сигурност на кредит-
ната защита след отчитане на степента на призна-
ване на защитата, съгласно настоящия раздел и
използвания подход за изчисляване на рисково-
претеглените активи.
Приемливи доствчици на защита
Чл. 143. (1) Приемливи доставчици на защита са:
1. централни правителства и централни банки;
2. регионални и местни органи на властта;
3. международни банки за развитие;
4. международни организации, получаващи 0 %
рисково тегло по стандартизирания подход;
5. предприятия от публичния сектор, експози-
ции към които се приравняват на експозиции към
институции по стандартизирания подход;
6. институции, обект на равностоен надзор; и
7. други юридически лица, включително пред-
приятие—майка, дъщерни предприятия и асоции-
рани предприятия на банката, които:
а) имат присъдена оценка от призната АВКО,
съответстваща на втора или по-благоприятна сте-
пен на кредитно качество; или
б) имат вътрешна оценка, когато банката из-
числява рисково-претеглените си експозиции и
очакваните загуби по базисния вътрешно-рейтин-
гов подход.
(2) Вътрешната оценка, по ал. 1, т. 7, буква “б”,
се признава, ако стойността на рисковия параме-
тър PD съответства на втора или по-благоприятна
степен на кредитно качество.
Кредитни деривати
Чл. 144. (1) Приемливи като обезпечение кре-
дитни деривати, инструменти, съставени от таки-
ва кредитни деривати, или такива, които носят по-
добен икономически ефект, са:
1. суап за кредитно неизпълнение (credit default
swap);
2. суап за обща доходност (total return swap); и
3. дългова ценна книга, обвързана със заеми
към едно или няколко лица (credit linked notes) до
размера на нейното парично покритие.
(2) Кредитната защита не се признава, когато
банка е закупила суап за обща доходност и отчита
нетните постъпления по сделката като нетен до-
ход, а не отчита съответното намаление в стой-
ността на покрития актив.
Вътрешно хеджиране
Чл. 145. (1) Когато банката осъществява вът-
решно хеджиране, използваните кредитни дерива-
ти се признават за кредитна защита, когато кре-
дитният риск от търговския портфейл е прехвър-
лен на външно трето лице (признат доставчик на
кредитна защита).
(2) Когато е изпълнено условието по ал. 1, за
изчисляване на рисково претеглените експозиции
и очаквани загуби се прилагат изискванията за
защита с гаранции от трети лица.
Общи изисквания за признаване на гаранции и
кредитни деривати
Чл. 146. (1) Гаранциите и кредитните деривати
се признават като инструменти за кредитна защи-
та, когато са изпълнени следните изисквания:
1. кредитната защита е пряка;
2. степента на покритие от кредитната защита
е ясно определена и неоспорима;
3. кредитната защита е правно валидна и при-
ложима в относимите юрисдикции; и
4. договорът за кредитна защита не съдържа
клаузи, изпълнението на които е извън прекия
контрол на кредитиращата институция, така че:
а) да позволи на доставчика да прекрати дого-
вора едностранно;
б) да повиши действителните разходи за защи-
тата, резултат от влошаване кредитното качество
на обезпечената експозиция;
в) да попречи на доставчика да изпълни задъл-
жението за своевременно плащане, в случай че
първоначалният длъжник не извърши някое от
дължимите плащания в срок; или
г) да позволи намаляване на срока на действие
на защитата от страна на доставчика.
(2) Банката следва да удостовери, че:
а) разполага със системи за управление на по-
тенциална концентрация на риск, произтичащ от
използването на гаранции и кредитни деривати; и
б) стратегията за използване на гаранции и
кредитни деривати съответства на рисковия про-
фил на банката.
Признаване на контра-гаранции
Чл. 147. (1) Когато дадена експозиция е обез-
печена с гаранция, покрита от своя страна с конт-
ра-гаранция, същата може да се третира като екс-
позиция към издателя на контра-гаранцията, ако
той е:
1. централно правителство или централна банка;
2. регионален или местен орган на властта,
който се третира като централно правителство в
своята юрисдикция по стандартизирания подход;
3. международна банка за развитие, получаваща
0 % рисково тегло по стандартизирания подход;
4. предприятие от публичния сектор, третира-
но като централно правителство или институция в
своята юрисдикция.
(2) Гаранциите се признават, когато са изпъл-
нени следните изисквания:
1. контра-гаранцията покрива всички елемен-
ти на риска по вземането;
2. първоначалната гаранция и контра-гаранци-
ята отговарят на изискванията в чл. 146—148, с
изключение на изискването по чл. 146, ал. 1, т. 1; и
3. покритието е надеждно и не съществуват
исторически обстоятелства, които предполагат по-
ниска ефективност в сравнение с пряка гаранция,
издадена от същия гарант.
Допълнителни изисквания за признаване на
гаранции
Чл. 148. (1) Гаранциите по чл. 146, ал. 1 и чл. 147,
ал. 1 трябва да отговарят на следните допълнител-
ни изисквания:
1. в случай на неизпълнение от страна на клиен-
та, кредитиращата институция разполага с правото
да изиска своевременно плащане от страна на га-