Държавен вестник, бр. 102, 2025 г., стр. 8

СТР.  8	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  102
с избирателни права и не противоречи на 
ограниченията по чл. 9, ал. 2, 3 и 4“, докато 
на неговия председател разпоредбата на ал. 3 
възлага единствено да „организира създаване­
то и воденето на публичен регистър, в който 
се вписват предложенията за произвеждане 
на национален референдум и инициативните 
комитети по ал. 1, т. 5, по ал. 2 и по чл. 11, 
ал. 2“, както и да дава указания за отстраня­
ване на нередовности в подписката, внесена 
от инициативен комитет (чл. 13, ал. 4).
Изключителното правомощие на Народното 
събрание да приеме решение за произвеждане 
на национален референдум по естеството си 
предполага и изключителната негова компе­
тентност да преценява всички предвидени в 
закона изисквания относно допустимостта на 
произвеждане на такъв референдум, каквито 
са въпросите, които могат да се разрешават 
чрез национален референдум (чл. 9, ал. 2 
ЗПУГДВМС), когато парламентът е сезиран 
от оправомощените за това субекти (чл. 10, 
ал. 1 ЗПУГДВМС). Тази преценка, за разлика 
от предвидената в чл. 13, ал. 4 ЗПУГДВМС 
проверка на редовността на подписка за произ­
веждане на национален референдум, е въпрос 
не просто на процедура, а на конституционна 
компетентност. Да се приеме обратното, като 
се допусне тези изисквания да се преценяват 
еднолично от председателя на Народното съ­
брание, би означавало да се легализира едно 
противоконституционно препятстване на въз­
можността парламентът автономно да реши 
въпрос от своята собствена конституционна 
компетентност, като в резултат се осуети пря­
кото осъществяване на държавната власт от 
суверена като изрично предвидена в Основния 
закон възможност, задължаваща законодателя 
да създаде законова уредба, която да я обез­
печи (чл. 42, ал. 2 от Конституцията). Така 
би се нарушил и конституционният принцип, 
съобразно който никоя личност не може да 
си присвоява осъществяването на народния 
суверенитет (чл. 1, ал. 2 и 3 от Конституция­
та). Според Основния закон народът е един­
ствен източник на държавната власт („цялата 
власт произтича от народа“), като тази власт 
се осъществява от него непосредствено или 
чрез предвидените в Конституцията органи. 
Следователно никой народен представител 
и в частност председателят на Народното 
събрание не разполага с право еднолично да 
осъществява власт и да решава въпроси, които 
Основният закон е възложил единствено на 
колективния орган, излъчен от избирателите 
и осъществяващ властта от тяхно име.
Съдът обръща внимание, че за разлика от 
актовете на Народното събрание, които под­
лежат на контрол за конституционност (чл. 
149, ал. 1, т. 2 от Конституцията), едноличните 
актове на неговия председател са изключени 
от този контрол, което беше отчетено и в 
определението по допускане на искането по 
настоящото производство. По тази причина 
издаването на едноличен акт на председателя на 
парламента, с който по същество се прегражда 
упражняването на изключителната конститу­
ционна компетентност на общонационалното 
представително учреждение, е нетърпимо от 
гледна точка на Основния закон, защото на 
практика заобикаля установения ред за кон­
трол върху актовете на Народното събрание. 
В резултат на това се осуетява възможността 
за проверка относно съответствието с прин­
ципите и нормите на Конституцията, а това 
рискува да постави под съмнение и дори да 
лиши от съдържание нейното върховенство 
при упражняване на държавната власт.
По изложените съображения Конститу­
ционният съд намира, че председателят на 
Народното събрание не е компетентен да пре­
ценява изискванията, при които е допустимо 
произвеждане на национален референдум, и да 
отклонява предложение, направено от субект, 
овластен със закон, тъй като по силата на 
чл. 84, т. 5 от Конституцията тази компетент­
ност принадлежи единствено на парламента.
Предвид горното и на основание чл. 149, 
ал. 1, т. 1 от Конституцията Конституцион­
ният съд
Р Е Ш И :
Председателят на Народното събрание 
няма правомощие да преценява уредените 
в закон изисквания, при които е допустимо 
произвеждането на национален референдум, 
и да отклонява предложение, направено от 
субект, овластен със закон.
Това правомощие по силата на чл. 84, т. 5 
от Конституцията принадлежи единствено на 
Народното събрание.
Решението е подписано с особено мнение от 
съдия Борислав Белазелков и със становища 
от съдиите Соня Янкулова и Атанас Семов.
Председател:
Павлина Панова
ОСОБЕНО МНЕНИЕ
на съдия Борислав Белазелков по Решение 
№ 11 от 18.11.2025 г. на Конституционния съд 
по конституционно дело № 8/2025 г.
Представям това особено мнение, тъй като 
не споделям изводите, че председателят на 
Народното събрание няма правомощие да 
преценява уредените в закон изисквания, 
при които е допустимо произвеждането на