Държавен вестник, бр. 2, 2021 г., стр. 15

БРОЙ  2	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  15  
от българските кандидат-студенти да избират 
да следват в чуждестранни висши училища 
без визия за връщане в България.
Основни предизвикателства, свързани с 
недостатъчната интернационализация на 
българското висше образование:
1) Недостатъчен международен престиж 
на българските висши училища и липса на 
разпознаваеми конкурентни предимства на 
българското висше образование.
2) Ниска интензивност на научните изслед­
вания, които водят до постигане на между­
народно видими научни резултати.
3) Засилен интерес от българските випуск­
ници на средните училища да учат в чужбина.
4) Недостатъчна ефективност на същест­
вуващите договори за съвместни програми с 
чуждестранни висши училища.
5) Малък брой предлагани специалности 
и програми на чужд език и в дистанционна 
форма на обучение в много от ВУ.
6) Нормативна уредба, която не отчита на­
пълно особеностите на дистанционната форма 
на обучение, което затруднява привличането 
на чуждестранни студенти в тази форма.
7) Относително малък брой участия в 
международни научни проекти и мрежи.
8) Недостатъчни умения за работа в меж­
дународна среда от страна на част от препо­
давателите и част от администрацията във 
висшите училища.
9) Недостатъчно ефективно и често формал­
но прилагане на инструментите по Болонския 
процес, вкл. Европейската система за натруп­
ване и трансфер на кредити и възможностите 
за академична мобилност.
2.8 Качество и достъп до образование в 
условията на масовизация на ВО и демограф­
ска криза
Масовизацията на висшето образование 
през 90-те години на ХХ век изигра положи­
телна роля, доколкото осигури демократи­
чен и широк достъп до висше образование. 
Същевременно масовизацията беше един от 
факторите, които повлияха негативно върху 
качеството на висшето образование.
Трикратното увеличаване на приема беше 
съчетано с разкриване на нови ВУ и филиали, 
както и на нови професионални направления 
и специалности в съществуващите ВУ. Бяха 
разкрити и 15 частни ВУ, с което общият 
брой на ВУ надхвърли 50. В края на ХХ век 
историческият принцип на финансиране беше 
заменен с по-справедлив финансов модел, 
който обаче в продължение на 15 години 
отчиташе единствено броя на приетите сту­
денти, което стимулираше държавните ВУ 
да приемат възможно най-много студенти и 
да разкриват нови специалности и професио­
нални направления, често в области, в които 
съответното висше училище нямаше тради­
ции и капацитет. Това повлия отрицателно 
на качеството на ВО.
Самата масовизация също оказа негативно 
влияние върху качеството, защото трикратното 
увеличаване на достъпа доведе до прием и на 
студенти с по-скромни способности и моти­
вация за учене, а понижаването на средното 
ниво на приетите повлия отрицателно и върху 
нивото на преподаването и на изискванията 
към студентите.
Описаните тенденции се катализираха от 
намаляването на броя на кандидатстващите 
във висшите училища през последните десет 
години, което се дължи на демографската 
криза, на емиграцията и на избора на ВУ в 
чужбина от част от завършилите.
Така в периода 2010 – 2015 г. намаляването 
на завършилите средно образование с 50 %, 
съчетано с разрасналата се мрежа от ВУ и 
предлаганите в тях специалности и професи­
онални направления, доведе до ситуация, при 
която предлаганите места за прием надхвър­
лиха броя на кандидатите в българските ВУ.
Стратегията за развитие на ВО в Република 
България за периода 2014 – 2020 г. имаше за 
основна цел да обърне тази негативна тен­
денция и да създаде условията за съществено 
повишаване на качеството на ВО. Най-важните 
мерки бяха промяна на финансовия модел с 
такъв, който стимулира качеството, а не ко­
личеството, и административно намаляване 
на субсидирания от държавата прием във ВУ, 
в които качеството на образованието в дадено 
професионално направление е ниско, както и 
в професионални направления, в които броят 
на завършилите ВО значително надхвърля 
търсенето на пазара на труда и затруднява 
успешната професионална реализация.
И двете мерки дадоха сериозни положител­
ни резултати – ВУ се насочиха от екстензивно 
разрастване към повишаване на качеството 
на образованието, а приемът за периода на 
действие на Стратегията се намали с над 20 000 
места и се преструктурира, макар и все още 
недостатъчно, в полза на ПН, за които има 
недостиг на пазара на труда.
На фона на разгледаните тенденции могат 
да се откроят следните основни предизвика­
телства пред българското ВО в тази област:
1) Нуждата от съчетаване на масовостта 
във ВО като световна тенденция, доказала 
своята полза за развитието на икономиката и 
обществото, с ефективна система от стимули 
и рестриктивни мерки, които непрекъснато да 
повишават качеството, отчитайки спецификата 
в целите, мотивацията и възможностите на 
студентите.
2) Наличие на несвойствени специалности 
в някои ВУ с ниско качество и ниска степен 
на реализация на дипломираните висшисти.