Държавен вестник, бр. 38, 2009 г., стр. 7

Б Р О Й  38
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  7
Така за установяване на конституционната
мяра при определяне на границата на актив-
ността на изпълнителната власт в лицето на
МС, която ЗДБ е длъжен да спази, Конституци-
онният съд отново се връща към въпроса за
обема и характера на конституционно устано-
вените правомощия на НС и МС по повод на
държавния бюджет, като изцяло се съобразява
с постигнатия баланс между тях, който не може
да бъде дебалансиран  чрез законова уредба,
още по-малко чрез разпоредба на годишен за-
кон за държавния бюджет.
3. Какво е съдържанието на разпоредбата
на чл. 18, ал. 2, т. 1 ЗДБ за 2009 г., която пре-
праща към ал. 1 на същия член
По това дело съдът се произнася в рамките
на сезирането.
Позоваването от МС и НС на ал. 3, която не
е предмет на сезирането и в която МС е субект
на предвидените там правно значими действия,
според съда е неубедително и неприемливо.
В рамките на чл. 18, ал. 3 е самостоятелна, в
систематично отношение следва първите две и
по никакъв начин не препраща към тях. Общо-
то за чл. 18 е, че чрез него се дават законови
възможности за корекция на салдото при опре-
делени условия. Тези възможности са обособе-
ни в две самостоятелни хипотези. Първата—
ал. 1 и  2, свързани чрез препращане, в което не
се дава отговор кой може да извърши съответ-
ното изменение. Втората—ал. 3 извън искане-
то, в която има отговор на този въпрос, но той
се отнася само до тази хипотеза.
Съдът няма да се произнася за конституци-
оносъобразността на ал. 3, тъй като не е сези-
ран с такова искане. Той не намира основание
да разшири произнасянето си в рамките на това
дело, което има за предмет само чл. 18, ал. 2,
т. 1 с препращане към ал. 1. Точно тази първа
хипотеза за изменение на салдото, преценена
като достатъчно самостоятелна от искателя при
сезирането, допусната до разглеждане по съ-
щество, е предмет на конституционния спор по
това дело.
Атакуваната разпоредба на чл. 18, ал. 2, т. 1
гласи:
“Утвърденото бюджетно салдо по чл. 1, ал. 3
може да се намали:
1. в случаите по ал. 1—до размера на не-
изпълнението на приходите по държавния
бюджет;”.
Разпоредбата, към която тя препраща—
чл. 18, ал. 1, гласи:
“При икономически и финансови показате-
ли и индикатори, водещи до оценки и прогнози
за съществено забавяне темповете на развитие
на икономиката, при значително отклонение
на оценката за дефицита по текущата сметка на
платежния баланс на страната и при неизпъл-
нение на приходите по консолидираната фис-
кална програма, нелихвените разходи и тран-
сферите по чл. 1, ал. 2 могат да се извършват в
утвърдения им размер на 90 на сто съгласно
чл. 17, ал. 1, при условие че бюджетното салдо
по консолидираната фискална програма е по-
ложително.”
От цитирания текст е очевидно отсъствие-
то на достатъчно яснота относно съдържани-
ето на тази разпоредба с оглед на субект. Така-
ва яснота е абсолютно необходимо условие за
произнасяне  по съществото на конституцион-
ноправния спор. Това наложи КС да анализи-
ра и изведе въпросното съдържание на основа-
та на граматичен анализ на текста, система-
тично тълкуване, както и проследяване и от-
читане на процеса на установяване на пред-
метното съдържание на атакуваната разпоред-
ба по време на обсъждането и приемането на
ЗДБ за 2009 г. на първо и второ четене, отра-
зен в Стенографски дневник на 40-то НС, кни-
га 153 и книга 157 от 2008 г.
По този повод КС направи следните кон-
статации, станали основание на съответните
изводи:
Не е персонифициран субектът по чл. 18,
ал. 2, т. 1, препращаща към ал. 1 на същия член,
в която също липсва персонифициран субект,
какъвто според правилата на българската гра-
матика трябва да бъде подлогът в съответното
изречение.
И в двете алинеи, в отсъствие на подлог,
точно според правилата на българската грама-
тика е използван глагол във възвратна форма.
Обособените с оглед на законодателна тех-
ника две самостоятелни алинеи са логично свър-
зани чрез препращане. Последното не дава от-
говор на въпроса кой може да осъществи пред-
виденото в ал. 2, т. 1 при условията на ал. 1,
реализирана неизвестно от кого.
Така двете алинеи се блокират взаимно и
водят до фактическа невъзможност на прило-
жение без отговор на интересуващия ни при
произнасянето въпрос: кой е субектът по чл. 18,
ал. 2, т. 1, а това значи още и дали е същият или
различен от този, който може да действа по ал. 1.
При това положение, когато текстът на за-
кона не дава яснота, а чрез граматични похвати
завоалира отговора на въпроса относно субек-
та, той  трябва да се търси и изведе чрез прос-
ледяване на създаването на предметното съдър-
жание на съответната разпоредба в процеса на
обсъждането и приемането на ЗДБ—2009 г. и
на плоскостта на правомощията на НС и на МС
по повод на държавния бюджет.
Съдът констатира, че искателят и заинтере-
суваните страни, с изключение на МС и минис-
търа на правосъдието, не забелязват отсъстви-
ето на субект както в чл. 18, ал. 2, т. 1, така и в
ал. 1, към която тя препраща. Като че ли по
презумпция се приема, че такъв субект е МС.
Искателят и заинтересуваните страни в по-го-
ляма или  в по-малка степен са участници в
процеса на оформяне на предметното съдържа-
ние на атакуваната разпоредба. В този процес