Държавен вестник, бр. 65, 2000 г., стр. 31

Б Р О Й 65
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  3 1
Член 5
Централният орган на замолената държава
връчва или предприема необходимите дейст-
вия, за да бъде връчен актът:
а) в съответствие с начините, предвидени от
законодателството на замолената държава за
връчване на актове, издадени в тази държава
или предназначени за лица, намиращи се на
нейна територия; или
b) в съответствие със специалния начин, по-
искан от молещата държава, ако той не проти-
воречи на законите на замолената държава.
Освен в случая, предвиден в ал. 1, буква
“b”, актът винаги може да бъде предаден на
получателя, ако той се съгласи доброволно да
го приеме.
Ако актът трябва да бъде връчен в съответ-
ствие с ал. 1, централният орган може да поис-
ка той да бъде съставен или преведен на офици-
алния език или на един от официалните езици
на неговата страна.
Частта от молбата, която съдържа основни-
те елементи на акта, съобразно образеца-фор-
муляр, приложен към тази конвенция, се връч-
ва на получателя.
Член 6
Централният орган на замолената държава
или всеки друг орган, определен от него за тази
цел, попълва удостоверение по образеца-фор-
муляр, приложен към тази конвенция.
В удостоверението се отразява изпълнение-
то на молбата. В него се посочват начинът, мяс-
тото и датата на изпълнение, както и лицето, на
което актът е бил връчен. В случай че актът не
е бил връчен, в удостоверението се посочват
причините, попречили на изпълнението.
Ако удостоверението не е попълнено от
централния или от съдебен орган, молителят
може да поиска то да бъде заверено от един от
тези органи.
Удостоверението се изпраща директно на
молителя.
Член 7
Стандартният текст в образеца-формуляр,
приложен към тази конвенция, трябва да бъде
написан на френски или английски език. Той
може да бъде написан и на официалния език
или на един от официалните езици на държава-
та, в която актът е съставен.
Съответните бланки се попълват на езика
на замолената държава или на френски или
английски език.
Член 8
Всяка договаряща държава има право да
връчва съдебни актове на лица, намиращи се в
чужбина, без прилагане на принуда, пряко чрез
своите дипломатически агенти или консулски
длъжностни лица.
Всяка държава може да заяви, че се проти-
вопоставя на прилагането на този начин на
връчване на нейна територия, освен ако съдеб-
ният акт трябва да бъде връчен на гражданин
на държавата, в която той е бил издаден.
Член 9
Всяка договаряща държава има право да
използва също така консулски път за изпраща-
не на актове за връчване до определените орга-
ни на друга договаряща държава.
Ако извънредни обстоятелства налагат това,
всяка договаряща държава има възможност да
използва и дипломатически път за тази цел.
Член 10
Ако държавата, за която са предназначени
актовете, не възрази срещу това, тази конвен-
ция не е пречка за:
а) възможността да се изпращат по пощата
съдебни актове на лица, намиращи се в чужбина;
b) възможността съдебни органи, съдебни
длъжностни лица или други компетентни лица
от държавата, в която съдебните актове са били
изготвени, да връчват съдебни актове пряко чрез
съдебните органи, съдебните длъжностни лица
и други компетентни лица от държавата, къде-
то трябва да се извърши връчването;
с) възможността всяко лице, което има ин-
терес в дадено съдебно дело, да връчва съдеб-
ните актове пряко чрез съдебните органи, съ-
дебните длъжностни лица или други компетент-
ни лица от държавата, където трябва да се из-
върши връчването.
Член 11
Тази конвенция не е пречка две или повече
договарящи държави да се споразумеят и въз-
приемат за връчването на съдебни актове
други начини за предаването им, различни от
предвидените в предходните членове, и по-
специално чрез преки връзки между съответ-
ните органи.
Член 12
Връчването на съдебни актове, идващи от
договаряща държава, не поражда задължение
за заплащане или възстановяване на такси или
разноски за услугите, извършени от замолена-
та държава.
Молителят е длъжен да заплати или възста-
нови разноските, възникнали от:
а) изпълнение на задължението на извън-
съдебен орган или друго лице, компетентно по
законите на получаващата държава;
b) използването на специален начин на
връчване.
Член 13
Изпълнението на молба за връчване, отго-
варяща на разпоредбите на тази конвенция, не
може да бъде отказано от замолената държава,
освен ако тя прецени, че това изпълнение ще
засегне нейния суверенитет или сигурност.
Изпълнението не може да бъде отказано на
основание, че замолената държава претендира
съгласно своето вътрешно законодателство за
изключителна юрисдикция по дадено дело или
че нейното вътрешно законодателство не до-
пуска използването на правните способи, посо-
чени в молбата.
В случай на отказ централният орган трябва
незабавно да уведоми молителя, като посочи
причините за отказа.