Държавен вестник, бр. 40, 2025 г., стр. 10

СТР.  10	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  40
разпоредбата на чл. 242а ИК (предвиждаща, че 
лицата, които не са упражнили избирателното 
си право без уважителни причини в два поред­
ни избора от един и същ вид, се заличават от 
избирателния списък за следващите избори) е 
обявена за противоконституционна, повелята 
на чл. 3 ИК остава без санкционна защита.
Необходимо е също така да се съобрази, че 
законодателят изрично е уредил бюлетините 
„Не подкрепям никого“ като действителни, кое­
то е намерило отражение в цялостната уредба 
на ИК относно определянето на действител­
ните и недействителните гласове при всички 
видове избори (чл. 280, ал. 2 и 3, чл. 334, ал. 2 
и 3, чл. 378 и чл. 439, ал. 2 – 5 ИК).
При извършване на преценка относно кон­
ституционосъобразността на оспорената раз­
поредба на § 1, т. 14 ДР на ИК Съдът отчита, 
че от конституционна гледна точка изборите 
представляват организационно средство за 
осъществяване на политическото представи­
телство. В основата на демократичното упра­
вление стои народният суверенитет. Според 
чл. 1, ал. 2 от Конституцията цялата власт 
принадлежи на народа. Тя се осъществява 
от него непосредствено и чрез органите, 
предвидени в Конституцията. Именно чрез 
изборите народът като носител на народния 
суверенитет волеобразува пряко, като прехвър­
ля властта на държавните органи и органите 
на местно самоуправление и ги снабдява с 
демократична легитимност. В този смисъл 
изборът е акт на трансформация на волята 
на избирателя във власт на избрания. Това 
разбиране за конституционното значение на 
изборите е подчертавано в практиката на 
Конституционния съд, според която целта на 
изборите е превръщане на избора на гражда­
ните в легитимна политическа власт (Решение 
№ 1 от 2025 г. по к.д. № 33/2024 г.). Още в 
Решение № 1 от 1994 г. по к.д. № 22/1993 г. 
Съдът е посочил, че „актът на гласуване е 
пряко изявление на волята на избирателите 
за конституиране на политическо представи­
телство, за предоставяне на мандат на опре­
делени лица“. Така и според Решение № 4 от 
2011 г. по к.д. № 4/2011 г. предназначението 
на упражняването на избирателното право 
е „чрез избори да бъдат излъчени „управля­
ващите“, поради което и упражняването на 
активното избирателно право е „фундамент 
в изграждането на демократична държава“. 
Като се има предвид изложеното относно 
изборите като демократичен инструмент за 
трансформиране на волята на избирателите 
в политическа власт, необходимо е да се 
прецени доколко е съответна на принципите 
и разпоредбите на Основния закон законова 
уредба, предвиждаща възможност гражданите 
да упражнят активното си избирателно право 
по начин, който е признат за действителен, 
но същевременно както по естеството си, 
така и от гледна точка на изрично уредените 
правни последици не намира отражение при 
определяне на изборния резултат. 
Както вече беше посочено при изясняване 
на мотивите на законодателя, поставени в 
основата на идеята за такова гласуване, по 
този начин законът отчита отрицателното 
отношение на избирателите към политиче­
ските партии и техните представители, което 
е форма на конституционно допустимо (без 
да е задължително) проявление на принципа 
на политическия плурализъм (чл. 11, ал. 1 от 
Конституцията). Възможността да се гласува по 
начин, демонстриращ несъгласие и отрицание 
на поддържаните от политическите партии и 
техните представители ценности и виждания, 
се вписва в конституционната рамка, гаран­
тираща свободата на формиране и изразяване 
на политическата воля на гражданите. Както 
е акцентирано в Решение № 3 от 2017 г. по 
к.д. № 11/2016 г., чрез упражняването на из­
бирателното право не само се „конституират 
най-важните структури на държавната власт“, 
но и се „осъществява политически контрол над 
тяхната дейност“. Изразяването на негативен 
вот е средство именно за такъв политически 
контрол, чрез който избирателите изразяват 
своето недоверие към политическите субекти. 
Същевременно мотивирането на по-голям брой 
граждани да участват в изборите, обективи­
райки своя негативен вот във форма, изрично 
предвидена и призната от законодателя като 
действителна, допълнително допринася за 
легитимиране на изборите като основен ин­
струмент на представителната демокрация и 
акт на пряко демократично волеобразуване 
на народа като носител на върховната власт.
Основният закон не урежда вида на из­
борната система, а предоставя преценката 
за подходящата система на гласоподаване на 
дискрецията на законодателя, чиято правна 
уредба следва да е съобразена с принципите 
на всеобщо, равно и пряко избирателно право 
с тайно гласуване (чл. 10 от Конституцията). 
Начинът, по който гражданите упражняват 
активното си избирателно право и в частност 
предвиждането в закона на възможност това 
право да се упражнява чрез изразяване на 
негативен вот, е въпрос на законодателна 
целесъобразност, която следва да бъде уп­
ражнявана при спазване на тези принципи 
(Решение № 9 от 2021 г. по к.д. № 9/2021 г.). 
Във връзка с това Съдът не споделя поддър­
жаното от вносителя виждане, според което 
изключването на гласовете „Не подкрепям 
никого“ при определяне на изборния резултат 
(в частност при формиране на общинската 
избирателна квота) нарушава принципите на 
общо и равно избирателно право, определя 
различна тежест на гласовете на избирателите 
и нарушава тяхната равнопоставеност при 
упражняване на правото им на глас.