Държавен вестник, бр. 58, 2011 г., стр. 4

СТР.  4	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  58
Подобряването и усъвършенстването на дей­
ността на дипломатическата служба предполага 
провеждане на разумни реформи, съответни на 
определените основни цели на външната полити­
ка (чл. 24, ал. 2 от Конституцията). Промените, 
внесени със Закона за изменение и допълнение 
на Закона за дипломатическата служба (ЗИД 
ЗДиплС), следва да бъдат подходящо правно 
средство за утвърждаване на дипломатическата 
служба като съвременна, ефективна и професи­
онална администрация, способна да защитава 
и да реализира националните цели и интереси 
при актуалната динамика на междудържавните 
и международните отношения, както и да га­
рантира правата и интересите на българските 
граждани и юридически лица в чужбина.
По повод целите и характера на извършва­
ната реформа в Министерството на външните 
работи в обществото ни се разгърна публична 
дискусия, продължила и в хода на приемането 
на закона, в която основателно бяха изтъкнати 
аргументи против значителна част от предла­
ганите законови изменения като нецелесъо­
бразни и като отстъпващи от принципите за 
изграждане на дипломатическата служба. Не 
може да се пренебрегне и фактът, че отделни 
норми бяха оспорвани като нарушаващи ос­
новополагащи конституционни принципи – за 
правовата държава и върховенството на закона, 
за равенство между гражданите и недопускане 
на дискриминация и др.
Смятам, че редица норми от приетия от 41-
ото Народно събрание на 14 юли 2011 г. ЗИД 
ЗДиплС нецелесъобразно преуреждат отноше­
нията по изграждането и функционирането на 
дипломатическата служба, а също и че влизат 
в противоречие с Конституцията на Република 
България, на международни актове, които са 
в сила за България, и на основни принципи 
на международното право. Съображенията ми 
по-конкретно са следните:
1. Част от законовите промени водят до 
„монополизиране“ на правомощия от минис­
търа на външните работи и навлизане в ком­
петентността на други държавни институции, 
като например: възложеното осъществяване на 
външната политика на Република България, 
което по конституция е прерогатив на Минис­
терския съвет (§ 2 ЗИД ЗДиплС относно чл. 3, 
ал. 2, т. 1 ЗДиплС); представянето и защитата на 
българските интереси в ЕС и НАТО (§ 2 относно 
чл. 3, ал. 2 ЗДиплС) или осъществяването на 
официални връзки с акредитираните в Репуб­
лика България дипломатически и консулски 
представителства на други държави и мисии 
на международни правителствени организации 
(§ 3 относно чл. 3, ал. 2, т. 4 ЗДиплС) – всички 
тези правомощия влизат в компетентността и 
на други държавни органи (т. нар. споделена 
компетентност), като – президент, Министерски 
съвет, други министри. 
2. ЗИД ЗДиплС създава възможности за 
субективни кадрови решения на министъра на 
външните работи – на базата на неясни или 
занижени критерии при подбор и назначение 
на кадрите (§ 9 ЗИД ЗДиплС във връзка с 
чл. 11, ал. 2; § 10 ЗИД ЗДиплС във връзка с 
чл. 13, ал. 1; § 11 ЗИД ЗДиплС във връзка с 
чл. 14, ал. 2, чл. 14, ал. 3; § 12 ЗИД ЗДиплС 
във връзка с чл. 15, ал. 1; § 18 ЗИД ЗДиплС 
във връзка с чл. 26, ал. 2).
В преобладаващата част от съответните 
текстове на новия закон осезателно са зани­
жени изискванията към дипломатическите 
служители за заемане на ръководни длъжности. 
Например – за генерални директори (§ 9 ЗИД 
ЗДиплС във връзка с чл. 11, ал. 2) изискуемият 
ранг от „посланик“ става „пълномощен минис­
тър”, заличено е изискването кандидатът да е 
изпълнявал ръководна длъжност в МВнР, не 
се изисква и определен минимален срок, през 
който да е бил ръководител на задгранично 
представителство (поне три години по действаща 
уредба), а е достатъчно и за кратко време да е 
ръководил дипломатическо представителство в 
каквото и да е качество (временно управляващ, 
генерален консул и др.). Създава се възможност 
за генерален директор да бъде назначено лице, 
което изобщо не притежава дипломатически 
и задграничен опит. Освен това е предвидено 
министърът да назначава на тези длъжности 
и лица извън дипломатическата служба, като 
за това ще е необходима само преценката на 
министъра за „доказана квалификация и опит“. 
Аналогичен е подходът и към изискванията за 
главен инспектор (срв. чл. 15, ал. 1), директор 
(срв. чл. 14, ал. 2), началник-отдел (срв. чл. 14, 
ал. 3), директор на Дипломатическия институт 
(срв. чл. 83), както и към служителите, които 
постъпват в дипломатическата служба чрез кон­
курс за конкретна длъжност (срв. чл. 26, ал. 2). 
Занижаването на изискванията за назначаване 
ще е във вреда на професионалния характер на 
дипломатическата служба, ще въведе „двойни 
стандарти“ и субективизъм, а оттам – и демо­
тивиране на кариерните дипломати.
С горепосочените норми практически се 
заобикалят и нарушават действащи организа­
ционни принципи, включително принципите 
за стабилност, прозрачност и кариерното 
развитие в дипломатическата служба. Налице 
са сериозни основания да се смята, че ЗИД 
ЗДиплС така, както е приет от 41-ото Народно 
събрание, няма да помогне за подобряване на 
ефективността на дипломатическата служба, а 
напротив – ще създаде предпоставки за проява 
на субективизъм в разрез с националния инте­
рес. ЗИД ЗДиплС нарушава баланса и дублира 
функции между политическото и кариерното 
ръководство в полза на първото, ограничава 
ролята на колективните професионални органи 
на МВнР в полза на засилване на централизма 
и еднолични правомощия на министъра и ще 
въведе недемократични практики в управле­
нието на службата.
3. Противоконституционно се въвежда за­
брана за определен кръг лица да бъдат назна­
чавани или да продължават да заемат публични