Държавен вестник, бр. 66, 2024 г., стр. 71

БРОЙ  66	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  71   
к.д. № 15/2020 г.). Учредителната власт е пред­
видила изрично в Конституцията, че условията 
и редът за осъществяване на отговорността 
на съдиите, прокурорите и следователите се 
уреждат със закон (чл. 133). След като Ве­
ликото Народно събрание е възприело този 
ред, няма никакво съмнение, че и статусът 
на този орган, който проверява дейността на 
органите на съдебната власт – Инспекторатът, 
уреден на конституционно ниво – не може да 
бъде противоконституционен, още по-малко 
да засегне формата на държавно управление, 
за да е от компетенцията на Велико Народ­
но събрание (Решение № 8 от 2006 г. по к.д. 
№ 7/2006 г.). Поради това Конституционният 
съд приема, че промяната в чл. 132а, ал. 4 от 
Конституцията не попада в предметния обхват 
на чл. 158, т. 3 и може да бъде извършена от 
Народното събрание. С оглед на тези съобра­
жения проверката за конституционност на тази 
разпоредба следва да бъде сведена до преценка 
на съответствието є с основните принципи, 
върху които е изграден действащият консти­
туционен модел на държавата, и в частност 
спазването на правата на личността. 
Конституцията издига в основно начало 
труда, който се гарантира и защитава от закона 
(чл. 16 от Конституцията) поради неговото зна­
чение както за реализирането и развитието на 
човешката личност, така и за цялото общество. 
На правото на гражданите на труд съответства 
грижата на държавата да създава условия за 
осъществяване на това право (чл. 48, ал. 1 от 
Конституцията). Конституционно признато е 
правото на всеки гражданин свободно да изби­
ра своята професия и място на работа (чл. 48, 
ал. 3). Конституцията защитава свободата на 
избор на професия не само като икономическо 
право, но и като важен аспект на човешката 
реализация. Изборът на професия е акт на 
самоопределение, проява на свободната воля 
на личността. Свободата при този избор тряб­
ва да е правно призната, от което следва, че 
държавата не бива да я препятства (Решение 
№ 8 от 2024 г. по к.д. № 21/2023 г.).
Въведената с оспорената разпоредба забрана 
за главния инспектор и инспекторите след 
края на мандатите им да заемат длъжност 
съдия, прокурор и следовател в продължение 
на две години ограничава свободата на избор 
на професия и място на работа (чл. 48, ал. 3 
от Конституцията). Този избор е компонент 
на правото на труд като основно право, но 
има самостоятелна роля и собствено правно 
значение. Изборът на професия и място на 
работа предопределя обикновено и избора за 
упражняването на правото на труд. В това 
се състои и тясната връзка между избора на 
професия и място на работа и упражняването 
на правото на труд. Изборът на професия и 
място на работа по смисъла на чл. 48, ал. 3 
от Конституцията е свободен, защото пред 
гражданина има алтернативи, между които 
той може да избира.
Принципна позиция в практиката на Кон­
ституционния съд е, че правото на труд и 
свързаният с него свободен избор на професия 
и място на работа нямат абсолютен характер и 
подлежат на ограничения. Предвид значимите 
материални, но също и морални последици от 
реализирането на това конституционно право, 
не всяка цел може да бъде годно основание за 
неговото ограничаване, а само цел от същия 
порядък, какъвто Конституцията допуска като 
основание за това (Решение № 7 от 2019 г. по 
к.д. № 7/2019 г.).
В първоначалния проект на ЗИД на Кон­
ституцията (вх. № 49-354-01-83 от 28.07.2023 г.) 
липсват мотиви, които да обосновават раз­
глежданото изменение. В мотивите към 
предложенията за изменение и допълнение на 
ЗИД на Конституцията (вх. № 49-354-04-315 от 
14.12.2023 г.) е посочено: „Така формулираната 
разпоредба сочи на идеята на конституционния 
законодател инспекторите да имат максимална 
степен на независимост и свобода от какъвто 
и да е конфликт на интереси.“
Водещо положение, гарантиращо незави­
симото осъществяване на функциите на Ин­
спектората, заложено и концептуално развито 
в устройствения Закон за съдебната власт 
(чл. 50), е правото на съдиите, прокурорите 
и следователите, избрани за членове на Ин­
спектората, след прекратяване или изтичане 
на мандата им да се възстановят на длъжност 
в системата на съдебната власт. Това право 
произтича от особения конституционен статус 
на Инспектората. Разбирането, според което 
членовете на Инспектората окончателно са 
прекратили правоотношенията си със съот­
ветните органи на съдебната власт, в които 
са работили преди избора им, и могат да се 
върнат обратно в тях само чрез конкурс за 
външно назначение би демотивирало най-ав­
торитетните представители на съдебната власт 
да кандидатстват за членове на този конститу­
ционен орган (Решение № 6 от 2021 г. по к.д. 
№ 15/2020 г.). Гарантираната възможност за 
възстановяване на длъжност в системата на 
съдебната власт за членове на Инспектората 
с изтекъл мандат, които преди това са били 
магистрати, следователно е водено от стремеж 
за привличането в състава на Инспектората на 
мотивирани и висококвалифицирани юристи, 
и в частност съдии, прокурори и следовате­
ли, за които работата в този орган не би се 
възприела като ограничение на възможността 
за кариерно развитие, каквото биха могли да 
имат извън него. Поради това въведената с 
оспорената разпоредба забрана членове на 
Инспектората с изтекъл мандат да заемат 
магистратски длъжности за срок от две годи­
ни не е подходящо средство и не допринася 
за постигане на заявената цел, тъй като би