Държавен вестник, бр. 33, 2016 г., стр. 11

БРОЙ  33	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  11  
Чл. 47. Издаване или продължаване на 
разрешение за извършване на дейност на 
свободна практика от граждани на трети 
държави се отказва в следните случаи:
1. гражданинът на трета държава не е подал 
необходимите документи;
2. представеният план за дейността или 
отчетът за неговото изпълнение не са обо-
сновани или не е доказан икономически или 
обществен ефект;
3. от подадените документи се установя-
ва, че гражданинът на трета държава има 
намерение да извършва работа по трудово 
правоотношение;
4. гражданинът на трета държава е подал 
документи преди изтичането на 12 месеца от 
датата на отнемането на предишно разреше-
ние за извършване на дейност на свободна 
практика;
5. гражданинът на трета държава не е из-
пълнил задълженията си по Кодекса за соци-
ално осигуряване и данъчните си задължения;
6. на гражданина на трета държава е на-
ложено ограничение за издаване на виза и 
влизане в страната на основание чл. 10 от 
Закона за чужденците в Република България. 
Чл. 48. (1) Разрешението за извършване на 
дейност на свободна практика от гражданин 
на трета държава се отнема с решение на 
изпълнителния директор на Агенцията по 
заетостта, когато:
1. се установи, че за издаването на раз-
решението гражданинът на трета държава е 
заявил неверни лични данни или не е уведомил 
Агенцията по заетостта за промяната по чл. 46, 
ал. 1 и 2 в 7-дневен срок от настъпването на 
промяната;
2. изпълнителният директор на Агенцията 
по заетостта не одобри промяната по чл. 46, 
ал. 2;
3. гражданинът на трета държава изпадне 
в неплатежоспособност;
4. в рамките на последните 12 месеца затруд-
ненията или невъзможността за извършване 
на дейността продължат повече от:
а) три месеца, ако гражданинът на трета 
държава е извършвал дейност на свободна 
практика на територията на Република Бъл-
гария по-малко от две години;
б) 6 месеца, ако гражданинът на трета 
държава е извършвал дейност на свободна 
практика на територията на Република Бъл-
гария две години или повече;
5. контролните органи на Министерството 
на труда и социалната политика установят 
грубо или системно нарушение на трудовото 
законодателство по отношение на наетите в 
изпълнение на дейността лица;
6. на гражданина на трета държава е нало-
жена принудителна административна мярка 
по реда на Закона за чужденците в Република 
България;
7. разрешението за пребиваване на чужде-
неца в страната не е издадено или е отнето 
по реда на Закона за чужденците в Република 
България. 
(2) За отнето разрешение за извършване 
на дейност на свободна практика по ал. 1, 
т. 1 – 6 Агенцията по заетостта уведомява 
гражданина на трета държава, Министерство-
то на вътрешните работи, Министерството 
на външните работи и Държавна агенция 
„Национална сигурност“.
(3) В тридневен срок от уведомяването по 
ал. 2 гражданинът на трета държава връща 
разрешението за извършване на дейност на 
свободна практика в Агенцията по заетостта.
(4) Решението за издаване на разрешение 
за извършване на дейност на свободна прак-
тика се отменя, когато таксата за издаване 
на разрешението не е внесена в едномесечен 
срок от получаване на уведомлението.
Г л а в а  т р е т а
РАВНО ТРЕТИРАНЕ
Чл. 49. (1) Гражданите на друга дър-
жава – членка на Европейския съюз, на 
държава – страна по Споразумението за 
Европейското икономическо пространство, 
или на Конфедерация Швейцария, които са 
упражнили правото си на свободно движение, 
при пребиваването си в Република България 
имат всички права и задължения според 
българските закони и международните дого-
вори, по които Република България е страна, 
с изключение на тези, за които се изисква 
българско гражданство.
(2) Гражданите на трети държави, прите-
жателите на Единно разрешение за пребива-
ване и работа, на Синя карта на Европейския 
съюз и на Разрешение за сезонен работник 
са равнопоставени на българските граждани 
по отношение на:
1. достъпа до информация за обявени сво-
бодни работни места;
2. ползването на посредничество по ин-
формиране и наемане на работа; 
3. условията на труд, включително по от-
ношение на заплащането, работното време 
и почивките, прекратяването на трудовото 
правоотношение, минималната възраст за 
започване на работа, участие в колективното 
трудово договаряне;
4. безопасността и здравето при работа;
5. условията за достъп, подчиняването на 
задължения и ползването на права на со-
циална сигурност в рамките на правото на 
Европейския съюз;
6. достъпа до стоки и услуги, включително 
обществени;
7. образованието и професионалното обу-
чение;
8. признаването на дипломи за завършено 
образование;