Държавен вестник, бр. 80, 2011 г., стр. 12

СТР.  12	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  80
родното събрание, Министерският съвет, ми­
нистърът на вътрешните работи, министърът 
на правосъдието, Върховният касационен съд, 
Върховният административен съд, Съюзът на 
съдиите в България, Асоциацията на прокуро­
рите в България, Националното сдружение на 
българските прокурори и Висшият адвокатски 
съвет, като им е предоставена възможност 
да представят писмени становища по делото.
Съдът е изискал от Народното събрание 
стенографските протоколи от пленарните 
заседания по приемането на Правилника за 
организацията и дейността на 41-ото Народно 
събрание.
С дадения в определението срок са постъпи­
ли писмени становища от Народното събрание, 
Върховния касационен съд, Асоциацията на 
прокурорите в България и Висшия адвокатски 
съвет. Останалите заинтересувани страни не 
са представили становища.
В рамките на предоставения му срок главни­
ят прокурор се е възползвал от възможността 
да представи допълнителни съображения. В 
тях той се спира на противоречията на чл. 100 
ПОДНС, отнасящи се до разделението на 
властите. С въведеното в него задължение, 
което практически осуетява наказателното 
преследване, се противоречи на принципа за 
разделение на властите и се парализира дей­
ността на една от властите, каквато в случая 
е съдебната власт. Според главния прокурор 
разпоредбата на чл. 100 ПОДНС води до на­
меса на законодателната власт в съдебната, до 
вмешателство при реализирането на консти­
туционните функции на съдебната власт. Със 
задължението, което чл. 100 ПОДНС устано­
вява за държавните органи, част от които са и 
следствените органи и тези на прокуратурата, 
се преминава границата на разделение на 
властите. Съобразно разпоредбата на НПК 
събирането на сведения и документи във връзка 
с разследването на дадено престъпление по 
същество е осъществяването на досъдебно 
производство, което от своя страна е една от 
основните функции на органите на съдебната 
власт. Според главния прокурор чрез разпо­
редбата на чл. 100 ПОДНС законодателната 
власт се намесва в осъществяването на кон­
ституционните функции на съдебната власт, 
което противоречи на чл. 8 от Конституцията, 
и това важи не само когато разследването се 
осъществява от следователи и прокурори, но 
и когато то се осъществява от представители 
на изпълнителната власт, каквито са разслед­
ващите полицаи. Определящото в случая е 
характерът на дейността им, а това е част от 
нея, присъща на съдебната власт. 
Както изтъква главният прокурор, в чл. 130, 
ал. 7 от Конституцията са определени грани­
ците, в които Народното събрание може да се 
интересува и намесва в дейността на съдебната 
власт. Висшият съдебен съвет (ВСС) приема 
доклад на главния прокурор за дейността 
на прокуратурата и разследващите органи и 
го внася в Народното събрание. Чрез него и 
чрез неговото обсъждане Народното събра­
ние може да узнава и да се запознава със 
сведения и документи, които представляват 
следствена тайна. Главният прокурор твър­
ди, че запазването на следствената тайна е 
гаранция за осъществяване на функциите на 
съдебната власт като самостоятелна функция 
на държавна власт. Нейното разпространява­
не, включително и чрез предоставянето на 
сведения и документи, които представляват 
следствена тайна, нарушава конституционния 
принцип за разделение на властите.
По делото е представено становище от 
Народното събрание, с което се поддържа, че 
искането е неоснователно, тъй като чл. 100 
ПОДНС не противоречи на Конституцията. 
Народното събрание не подкрепя исканията 
на главния прокурор на Република България 
за установяване противоконституционността 
на разпоредбата на чл. 100 ПОДНС в частта, 
в която установява задължение на държавни 
органи и длъжностни лица да предоставят 
сведения и документи, които представляват 
следствена тайна. В чл. 80 от Конституцията е 
вменено в задължение на длъжностните лица 
и гражданите, когато бъдат поканени, да се 
явяват пред парламентарните комисии и да 
им предоставят исканите от тях сведения и 
документи. Според Народното събрание тук 
законодателят не е ограничил нито кръга на 
лицата, нито кръга на информацията, която 
следва да бъде предоставена. В този смисъл 
атакуваната разпоредба на чл. 100 ПОДНС 
е отражение на разпоредбата на чл. 80 от 
Конституцията. Следва да се има предвид 
още, че информацията, която би получило 
Народното събрание, може да се използва 
единствено за осъществяване на функциите 
му. Народното събрание няма друг правно 
регламентиран способ за намеса в работата 
на съдебната система.
Върховният касационен съд (ВКС) изця­
ло подкрепя искането на главния прокурор 
на Република България за установяване на 
противоконституционност на разпоредбата 
на чл. 100 ПОДНС. Становището на ВКС е 
за уважаване искането на главния прокурор 
поради противоречие на цитираната разпо­
редба от ПОДНС с чл. 8 и чл. 117, ал. 2 от 
Конституцията. Искането на главния прокурор 
се споделя по изложените в него съображения 
както относно допустимостта, така и относно 
основателността му. 
Според ВКС искането е основателно и 
поради други съображения. Оспорената раз­
поредба, доколкото включва между задълже­