Държавен вестник, бр. 35, 2024 г., стр. 9

БРОЙ  35	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  9  
имало за последица задължаване на държа-
вата да субсидира обучението на студентите 
във всички висши училища, вкл. в частните, 
каквото Конституцията не є възлага.
Дори държавата да разполага със свобода 
на преценка да определя по целесъобраз-
ност и динамично във времето критериите 
и кръга на „способни ученици и студенти“, 
които да подпомага съгласно чл. 53, ал. 6 от 
Конституцията, тя следва да третира студен-
тите равностойно (чл. 6 от Конституцията), 
независимо от собствеността на училището. 
Това обаче няма отношение към критериите 
и разполагаемите средства за предоставяне на 
стипендии по смисъла на чл. 8, т. 3 ЗВО. Как 
да се подпомагат способни студенти – чрез 
стипендии или по друг начин – е въпрос на 
преценка от компетентните държавни органи в 
съответствие с конституционните изисквания.
Въз основа на изложеното съдът не устано-
вява противоречие на оспорената разпоредба 
нито с чл. 53, ал. 6 от Конституцията, нито 
с конституционния принцип на равенство 
по смисъла на преамбюла и чл. 6, ал. 2 от 
Основния закон.
Воден от тези съображения и на основание 
чл. 149, ал. 1, т. 2 от Конституцията, Консти-
туционният съд
Р Е Ш И :
Отхвърля искането на омбудсмана за ус-
тановяване на противоконституционност в 
частта „държавните“ на разпоредбата на чл. 8, 
т. 3 от Закона за висшето образование (oбн., 
ДВ, бр. 112 от 27.12.1995 г.; посл. изм., бр. 27 
от 29.03.2024 г.).
Председател:  
Павлина Панова
СТАНОВИЩЕ
на съдия Соня Янкулова 
към Решение № 5 от 9.04.2024 г.  
по к. д. № 20/2022 г. 
Подписвам решението с настоящото ста-
новище, защото макар да съм съгласна с 
диспозитива, съгласието ми е мотивирано и 
от следното допълнение:
Според мен два са основните аргумента за 
отхвърляне на искането. 
Единият, който съдът посочи в мотивите 
си – относимост на оспорената част от раз-
поредбата на чл. 8, т. 3 ЗВО („държавни­те“) 
към субсидиране на обучението на студентите 
в държавните висши училища, а не само към 
задължението на държавата да им осигури 
стипендии, поради което при евентуална 
отмяна на оспорената част за държавата би 
възникнало задължение да субсидира обуче-
нието на всички студенти независимо от вида 
собственост на висшето училище, каквото 
конституционно установено задължение дър-
жавата няма (чл. 53, ал. 3 от Конституцията) 
и което би превърнало съда в позитивен 
законодател.
Другият аргумент за направения от съда 
извод според мен е в различното съдържание 
на конституционното задължение на държа-
вата по чл. 53, ал. 6 „да подпомага способни 
ученици и студенти“ и на установеното в 
чл. 8, т. 3 ЗВО задължение на държавата 
„при определени условия им [на студентите в 
държавните висши училища, чието обучение 
субсидира] осигурява стипендии“. В оспо-
рената законова разпоредба не е установен 
критерият, въз основа на който държавата 
предоставя стипендии на студентите, чието 
обучение субсидира. Следователно твърде-
нието на вносителя, че това са стипендии, 
предоставяни от държавата в изпълнение на 
конституционното є задължение да „подпомага 
способни студенти“, но изпълнявано само по 
отношение на студентите в държавните висши 
училища, не намира основание в оспорената 
законова разпоредба. 
Критерият, въз основа на който държавата 
осигурява стипендии на студентите в държав-
ните висши училища, чието обучение субси-
дира, е определен в издадения на основание 
чл. 9, ал. 3, т. 8 ЗВО подзаконов нормативен 
акт – Постановление № 90 на Министерския 
съвет от 26.05.2000 г. за условията и реда за 
предоставяне на стипендии на студентите, 
докторантите и специализантите от държав-
ните висши училища и научни организации. 
Този акт не подлежи на контрол за конститу-
ционосъобразност от Конституционния съд. 
От неговото съдържание обаче е видно, че 
стипендиите, които държавата осигурява на 
студентите в държавните висши училища, 
чието обучение субсидира, са на основата 
на показателя „среден семестриален успех“ 
и/или „месечен доход на член от семейство-
то на студента за предходните 6 месеца“. 
Установеното в чл. 8, т. 3 ЗВО задължение 
на държавата за осигуряване на стипендии 
„при определени условия“, дори да се раз-
гледа единствено в контекста на показателя 
„среден семестриален успех“, по никакъв 
начин не съответства на конституционното 
задължение на държавата за подпомагане 
на „способни студенти“. Постижението „сре-
ден семестриален успех“ не е идентично по 
съдържание на конституционното понятие 
„способен студент“. Стипендията за „среден 
семестриален успех“ цели да насърчи, да 
стимулира студентите да полагат по-голямо 
усърдие за усвояване на учебния материал. 
Усвояването на учебния материал е способ-
ност, която се предполага, че всеки студент 
по принцип притежава, тъй като е лице със 
завършено средно образование, а усърдието 
за упражняването на тази способност не 
изпълва съдържанието на конституционно-
то понятие „способен студент“. Способни 
студенти по смисъла на конституционната