Държавен вестник, бр. 12, 2015 г., стр. 36

СТР.  36	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  12
от правила, които защитават правата на по-
требителите на лекарствени средства. Според 
нас обаче не са налице други разпоредби извън 
оспорената, които да защитават българските 
граждани от износ на лекарствени продукти 
извън територията на държавата в момент 
на установен недостиг на тези лекарствени 
продукти в аптеките и лечебните заведения. 
Гражданите, които употребяват лекарствени 
продукти, не са обикновени потребители на 
стоки от свободния пазар, защото в Пози-
тивния лекарствен списък са включени само 
лекарствени продукти, отпускани по лекар-
ско предписание. Тъкмо съществуването на 
чл. 52, ал. 3 от Конституцията идва да покаже 
особеното значение, което Основният закон 
отдава на правото на здраве на гражданите. 
Същевременно разпоредбата гарантира свое-
образното „надграждане“ на правната уредба 
в сферата на здравеопазването в контекста с 
общия принцип за защита на потребителите. 
Конституционният принцип на свободна сто-
панска инициатива по чл. 19, ал. 1 може да 
бъде ограничаван и в случая ограничението 
е подходящо за постигане на целта – защита 
на правото на гражданите на здраве.
Важно за случая е и значението на по-
нятието „общественото здраве“, дефинирано 
като наука и изкуство за предотвратяване на 
заболяванията, удължаване продължителност­
та на живота и подпомагане на здравето чрез 
организиране усилия и информирани избори 
на обществото, организациите, нацията и 
отделния човек, на общността и индивида. 
Решението не държи в достатъчна степен 
сметка за правния режим относно търгови-
ята с лекарствени продукти, който действа в 
рамките на Европейския съюз. С Директива 
№ 2001/83/ЕО на Европейския парламент и на 
Съвета от 6 ноември 2001 г. за утвърждаване 
на кодекс на общността относно лекарствените 
продукти за хуманна употреба е прието в т. 2 
от Преамбюла, че съществената цел на всички 
правила за производството, разпространени-
ето и употребата на лекарствените продукти 
трябва да е защитата на общественото здраве. 
В Директивата изрично е залегнало, че тър-
говците на едро трябва да гарантират непре-
къснато наличието на подходящ асортимент 
от лекарствени продукти, които отговарят 
на изискванията на дадена географски опре-
делена територия, и че могат да се налагат 
известни задължения от обществен интерес 
на търговците на едро, като държавите-членки 
трябва да могат да продължават да налагат 
тези задължения, ако те могат да се считат 
за оправдани от гледна точка на опазване на 
общественото здраве и за съответствие на 
целите на такава защита (чл. 38). 
В решението не е отделено място на чл. 81, 
ал. 2 от цитираната директива, която изрично 
предвижда „титулярят на разрешение за тър-
говия с лекарствен продукт и разпространение 
на въпросния лекарствен продукт, който в 
действителност е пуснат на пазара на държа-
ва-членка, да осигурява в рамките на своите 
задължения съответните редовни доставки на 
този лекарствен продукт за аптеките, така че 
да се задоволяват потребностите на пациен-
тите в заинтересованата държава-членка, а 
договореностите за прилагане на настоящия 
член следва освен това да бъдат обосновани 
от съображения за опазване на общественото 
здраве“. По наше мнение от изложеното следва, 
че оспорената разпоредба не противоречи на 
цитираната Директива. 
Разпоредбата на чл. 36 от Договора за 
функциониране на Европейския съюз изрично 
предвижда, че чл. 35 ДФЕС, който забранява 
количествените ограничения на износа между 
държавите-членки, не изключва забрани или 
ограничения върху вноса, износа и транзит-
ното преминаване на стоки, основаващи се 
на посочените съображения, между които са 
закрилата на живота и здравето на хората. 
Цитираните норми от ДФЕС и Дирек-
тива № 2001/83/ЕО показват, че държави-
те – членки на Европейския съюз, могат да 
ограничават свободното движение (вноса и 
износа) на специфичните стоки, каквито са 
лекарствените продукти, по съображения, 
свързани със закрилата на живота и здравето 
на хората и опазване на общественото здраве. 
Изискванията, свързани с постигане на високо 
равнище на опазване на човешкото здраве, 
следва да се вземат предвид от Съюза при 
определянето и осъществяването на поли-
тиките и дейностите му (чл. 9 ДФЕС). Със 
сходно съдържание е и чл. 168 ДФЕС, който 
изисква при разработването и изпълнението 
на всички политики и дейности на Съюза да 
се осигурява високо равнище на закрила на 
човешкото здраве.
В заключение считаме, че оспорената 
разпоредба е съобразена с Конституцията 
и е в духа с правото на Европейския съюз. 
Разпоредбите на Конституцията трябва да се 
тълкуват по начин, който най-много съот-
ветства на ДФЕС. Още повече, че в случая 
Конституцията и ДФЕС съдържат принципно 
еднакви разрешения относно възможността 
държавата да осъществява контрол върху 
производството на лекарствени продукти и 
търговията с тях. 
Конституционни съдии:  
Красен Стойчев 
Стефка Стоева
Гроздан Илиев
876