Държавен вестник, бр. 69, 2010 г., стр. 57

БРОЙ  69	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  57  
ването на Задача 1. При това се използват 
същите методи, които намират приложение и 
при проучването на взривове.
2.2.2. При аналитичните проучвания трябва да 
се използват онези специфични, индивидуални 
дефиниции и методи, които най-добре съответ­
стват на конкретните условия в болницата и 
водят до изясняване на проблема. Съществуват 
следните възможности:
а) кохортни проучвания (ретроспективни 
или проспективни);
б) проучвания случаи-контроли (ретро­
спективни).
2.2.3. Независимо от замисъла на проучва­
нето е необходимо да се събират достатъчно 
количество данни за пациентите в стандарти­
зирана форма. Към тези данни се отнасят:
а) демографски данни за пациентите;
б) сектор,  легло (при различни секто­
ри – данни за престоя във всеки сектор);
в) симптоми;
г) начало на симптомите, евентуално край;
д) лабораторни изследвания;
е) инвазивни пособия;
ж) възможни експозиции, ако е възможно с 
дата (за операции или определени изследвания);
з) фактори, които евентуално влияят върху 
връзката между експозицията и заболяването.
Чрез изчисляването на относителния риск 
или на съотношението на вероятностите (Odds 
Ratio) може да се определи дали съществува 
връзка между един или повече рискови фактори 
и заболяемостта от ВБИ в съответното звено.
Ако анализът покаже връзка между един 
или повече рискови фактори и ВБИ, допълни­
телно се провеждат целенасочени проучвания. 
На базата на резултатите от проучванията се 
планират и провеждат целенасочени интервен­
ционни мерки.
След въвеждането на интервенционните 
мерки надзорът трябва да продължи, за да 
се контролира ефектът от прилагането им. 
За оценяването на интервенционните мерки, 
обикновено се използват същите методи както 
при идентифицирането на проблема.
Раздел ХI
Дефиниции за ВБИ (адаптипрани CDC дефи­
ниции)
Обща дефиниция за вътреболнична инфек­
ция:
Вътреболнична инфекция се наблюдава 
тогава, когато има поява на локални или сис­
темни признаци за инфекция като реакция към 
наличието (инвазията) на микроорганизми или 
техните токсини. При това не трябва да има 
признаци, че инфекцията е съществувала към 
момента на приемането в болницата или е била 
в инкубационен период. Освен това:
– Решението за наличие на инфекция се 
взема, като се имат предвид клиничните данни 
и резултатите от лабораторните изследвания. 
– Клиничните данни могат да бъдат получени 
от директното наблюдение на пациента или от 
медицинската документация. 
– Лабораторните данни могат да бъдат 
културелни находки, резултати от серологич­
ни изследвания, от микроскопски методи за 
доказване и т.н. 
– Други диагностични изследвания, които 
се вземат предвид, са напр. рентгенови, ултра­
звукови, компютъртомографски (КТ), ядрено­
магнитен резонанс (ЯМР), сцинтиграфски и 
ендоскопски изследвания, биопсии или пункции. 
– Диагнозата на лекуващия лекар, резултатът 
от директното наблюдение по време на опера­
ция, от ендоскопско или от друго изследване 
също е приемлив критерий за някои инфек­
ции, доколкото няма належащи причини за 
приемане на противното (напр. предполагаеми 
диагнози, които след това не са могли да бъдат 
потвърдени). 
Вътреболничните инфекции могат да бъдат 
предизвикани от ендогенни или от екзогенни 
причинители. Инфекции, придобити по време 
на престоя в болницата и доказани едва след 
напускането є, също се считат за вътреболнич­
ни. Инфекции, които са свързани с усложнения 
или прогресиране на съществуващи още при 
приема в болницата инфекции, не се смятат за 
вътреболнични. Само смяната или добавянето 
на нов причинител не е достатъчна, за да се 
диагностицира нова инфекция. За диагности­
циране на нова инфекция на същата органна 
система между двата епизода е необходимо 
да има интервал от време без клинични при­
знаци. Обичайната колонизация (наличието 
на причинители върху кожата, лигавицата, 
в отворени рани, в екскрети или секрети, 
без да са налице клинични симптоми) не е 
инфекция. Не се регистрират възпаленията с 
неинфекциозен произход (напр. панкреатит 
вследствие интоксикация с алкохол). Предот­
вратимостта, респ. непредотвратимостта, не 
оказват влияние върху диагностицирането на 
ВБИ. Общите дефиниции на CDC са валидни 
за всички пациенти независимо от възрастта 
им. Общите дефиниции на CDC важат и при 
пациенти до една година. Освен тях същест­
вуват и допълнителни определения за оценка 
на инфекциите при пациенти под една година. 
Тези допълнителни дефиниции за пациенти ≤ 1 
година са представени след общите дефиниции. 
Индикаторни инфекции
Инфекции на хирургичното място (ИХМ)
A 1 Повърхностна ИХМ 
Инфекция на мястото на инцизията, въз­
никнала до 30 дни след операцията, засягаща 
само кожата и/или подкожната тъкан, 
и 
отговаря на поне един от следните критерии: 
1. Гнойна секреция от повърхностната ин­
цизия.