Държавен вестник, бр. 64, 2025 г., стр. 47

БРОЙ  64	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  47   
за народни представители, които са такива в 
действащия парламент, и другите кандидати 
във връзка с имунитета, от който се ползват 
по силата на чл. 70, ал. 1 от Конституцията. 
Доколкото имунитетът на народния предста­
вител е уреден на конституционно равнище, 
а на кандидата за народен представител – на 
законово равнище, се получава различно тре­
тиране в рамките на една и съща категория 
правни субекти, основано на общественото 
им положение, което накърнява принципа на 
равенството по чл. 6, ал. 2 от Конституцията.
Провеждането на избори при неизтекъл 
мандат и застъпването на двете легислатури 
на Народното събрание проявяват своите 
ефекти и спрямо кръга на сезиращите Кон­
ституционния съд субекти, които могат да 
оспорят законността на изборите. Доколкото 
това могат да направят най-малко една пета 
от народните представители (чл. 150, ал. 1, 
предл. 1 от Конституцията), депутатите от 
„отиващия си парламент“ са поставени в 
привилегирована позиция спрямо другите 
кандидати за народни представители, тъй 
като могат да оспорят пряко изборите, в 
които самите те участват. Несъмнено тази 
възможност е открита за новоизбраните на­
родни представители, но това се дължи на 
политическата воля на избирателите, изразена 
чрез упражняване на пряко избирателно право 
(чл. 10 и чл. 42, ал. 1 от Конституцията), която 
води до отношението на представителство, в 
което се включва и възможността за сезиране 
на Конституционния съд.
Обсъжданите промени в чл. 64 от Консти­
туцията изменят времетраенето на мандата на 
Народното събрание, като въздействат върху 
правилата за неговото определяне. Мандатът 
на висшите държавни институции, изградени 
от Великото Народно събрание, е част от 
формата на държавно управление по смисъла 
на чл. 158, т. 3 от Конституцията (Решение 
№ 3 от 2003 г. по к.д. № 22/2002 г.; Решение 
№ 7 от 2006 г. по к.д. № 6/2006 г.) и не следва 
да се извършва от Народното събрание, още 
по-малко по начин, който влиза в колизия с 
други конституционни разпоредби. Поради 
това считам, че конституционните промени 
в чл. 64, ал. 2 и 3 и създадената ал. 4, въве­
дени с § 2 ЗИД на Конституцията, навлизат 
в пределите на компетентност на Великото 
Народно събрание за изменение и допълнение 
на Конституцията по чл. 158, т. 3.
I.Б. Според съдиите Надежда Джелепова, 
Красимир Влахов и Десислава Атанасова 
искането за установяване на противоконсти­
туционност на извършените промени в чл. 64, 
ал. 2, 3 и 4 (нова), както са въведени с § 2 
ЗИД на Конституцията, е неоснователно, а 
разпоредбите не са противоконституционни.
Съдиите не намират за необходимо да 
посочват други мотиви освен изложените по 
к.д. № 1/2024 г., според които тези промени, 
с които се въвежда непрекъснатост във функ­
ционирането на парламента, са в рамките 
на принципите и духа на Основния закон и 
не ангажират компетентността на Великото 
Народно събрание по чл. 158 от Конститу­
цията като основание за обявяването им за 
противоконституционни предвид извършва­
нето им от обикновено Народно събрание.
ІІ. Относно промяната в чл. 65, ал. 1, как­
то е въведена с § 3 ЗИД на Конституцията
При проведеното гласуване относно ос­
нователността на исканията за установяване 
на противоконституционност на промяната в 
чл. 65, ал. 1, както е въведена с § 3 ЗИД на 
Конституцията, не се постигна изискуемото 
по чл. 151, ал. 1 от Конституцията мнозинство 
от гласовете на повече от половината съдии 
от състава на Съда, поради което исканията 
следва да бъдат отклонени.
ІІ.А. Според съдиите Павлина Панова, 
Атанас Семов, Янаки Стоилов, Соня Янку­
лова, Сашо Пенов и Невин Фети исканията 
са основателни, поради което промяната в 
чл. 65, ал. 1, както е въведена с § 3 ЗИД на 
Конституцията, следва да бъде обявена за 
противоконституционна като невалидна.
Съдиите Павлина Панова, Атанас Семов, 
Янаки Стоилов, Соня Янкулова и Сашо Пенов, 
като отчитат идентичността на разпоредбите, 
предмет на настоящото конституционно дело и 
на к.д. № 1/2024 г., потвърждават изложеното 
в раздел ІІІ.А на Решение № 13 от 2024 г. по 
к.д. № 1/2024 г. относно оспорената разпоред­
ба на § 3 ЗИД на Конституцията, с която е 
въведено допълнението на чл. 65, ал. 1, изр. 
второ от Конституцията. 
Съдия Невин Фети към тези аргументи 
излага и следното:
С § 3 от ЗИД на Конституцията е допълне­
на разпоредбата на чл. 65, ал. 1 от Основния 
закон, като е предвидена възможността за на­
роден представител да бъде избран български 
гражданин, който има и друго гражданство, 
когато е живял последните осемнадесет ме­
сеца в страната.
Институтът на гражданството е система 
от правни норми, които определят харак­
тера на отношенията на принадлежност на 
физическите лица към държавата. Граж­
данинът на съответната държава упраж­
нява предоставените му права, свободи и 
задължения. Следователно институтът на 
българското гражданство е свързан както 
с публичноправната сфера, със защитата на