Държавен вестник, бр. 102, 2004 г., стр. 31

Б Р О Й  102
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  31
б) термините “едната договаряща държава”
и “другата договаряща държава” означават
Латвия или България според изискванията на
контекста;
в) терминът “лице” включва физическо лице,
дружество или всяко друго сдружение от лица;
г) терминът “дружество” означава всяко
юридическо лице или всяка общност, която се
третира като юридическо лице за целите на
данъчното облагане;
д) термините “предприятие на едната догова-
ряща държава” и “предприятие на другата дого-
варяща държава” означават съответно предпри-
ятие, ръководено от местно лице на едната дого-
варяща държава, и предприятие, ръководено от
местно лице на другата договаряща държава;
е) терминът “международен транспорт” оз-
начава всеки превоз с кораб, самолет или шо-
сейно транспортно средство, извършван от пред-
приятие на едната договаряща държава, освен
ако посочените транспортни средства се екс-
плоатират изключително между места, нами-
ращи се в другата договаряща държава;
ж) терминът “компетентен орган” означава:
(i) в Латвия, Министерство на фнансите или
негов упълномощен представител;
(ii) за България, министъра на финансите
или упълномощен представител;
 з) терминът “национално лице” означава:
(i) всяко физическо лице, притежаващо граж-
данство на едната договаряща държава;
(ii) всяко юридическо лице, гражданско дру-
жество или асоциация, чийто правен статут се
основава на действащите закони в едната дого-
варяща държава.
2. При прилагането на спогодбата във всеки
момент от едната договаряща държава всеки
термин, който не е определен в нея, ще има
значението, което му придава към момента на
прилагането законодателството на тази държава
по отношение на данъците, обхванати от спо-
годбата, освен ако контекстът не изисква дру-
го. Всяко значение, определено в приложимото
данъчно законодателство на тази държава, ще
има предимство по отношение на значението,
определено в други закони на тази държава.
Член 4
Местно лице
1. За целите на тази спогодба понятието “мес-
тно лице на едната договаряща държава” озна-
чава всяко лице, което съгласно законодателст-
вото на тази държава подлежи на данъчно обла-
гане в нея поради своето местожителство, мес-
топребиваване, място на учредяване, място на
управление или всеки друг критерий от подобно
естество, а също включва тази държава или все-
ки неин орган на местна власт. Този термин обаче
не включва лице, което подлежи на данъчно
облагане в тази държава само по отношение на
доходи от източници в тази държава.
2. Когато въз основа на разпоредбите на ал. 1,
едно физическо лице е местно лице и на двете
договарящи държави, тогава неговото положе-
ние се определя, както следва:
а) то се счита за местно лице само на държа-
вата, в която разполага с постоянно жилище;
ако то разполага с постоянно жилище в двете
държави, то се счита за местно лице само на тази
държава, с която има по-тесни лични и иконо-
мически връзки (център на жизнени интереси);
б) ако държавата, в която е центърът на
жизнените му интереси не може да бъде опре-
делена, или ако то не разполага с постоянно
жилище в нито една държава, то се счита мес-
тно лице само на държавата, в която обичайно
пребивава;
в) ако то обичайно пребивава в двете държа-
ви или в нито една от тях, то се счита за местно
лице само на държавата, на която е гражданин;
г) ако то е гражданин и на двете държави
или на нито една то тях, компетентните органи
на договарящите държави ще решат въпроса
чрез взаимно споразумение.
3. Когато в съответствие с разпоредбите на
ал. 1 едно дружество е местно на двете догова-
рящи държави, то се счита за местно лице само
на държавата, по законите на която е учредено.
4. Когато в съответствие с разпоредбите на
ал. 1 лице, различно от физическо лице, или
дружество е местно лице на двете договарящи
държави, компетентните органи на договаря-
щите държави ще положат усилия да разрешат
въпроса чрез взаимно споразумение и да опре-
делят начина на прилагане на тази спогодба по
отношение на това лице. При липса на такова
споразумение за целите на прилагане на спо-
годбата лицето няма да има право да претенди-
ра каквито и да са облекчения, предвидени в
тази спогодба.
Член 5
Място на стопанска дейност
1. За целите на тази спогодба изразът “място
на стопанска дейност” означава определено
място на дейност, чрез което се извършва ця-
лостно или частично стопанската дейност на
едно предприятие.
2. Терминът “място на стопанска дейност”
включва по-специално:
а) място на управление;
б) клон;
в) офис;
г) фабрика;
д) работилница;
е) мина, нефтен или газов кладенец, кариера
или всяко друго място за изследване или доби-
ване на природни богатства.
3. Терминът “място на стопанска дейност”
включва също така:
а) строителна площадка, строителен или
монтажен обект, но само когато такава пло-
щадка или обект продължават за период, над-
вишаващ девет месеца;