Държавен вестник, бр. 109, 2002 г., стр. 77

Б Р О Й  109
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  77
тирва се аликвотна част на филтрата в калибри-
рана колба от 50 ml. Добавят се 15 ml вода, долива
се до отметката метанол-ацетонитрил (3.5) и се
смесва. Концентрацията на карбадокс в крайния
разтвор трябва да бъде приблизително 10 µg/ml.
Аликвотът се филтрира през филтър 0,45 µm (4.6).
(4.2). Продължава се с определяне с помощта на
HPLC (5.4).
5.2.3. Препарати (> 2% )
С точност до 0,001 g се претеглят приблизи-
телно 0,2 g от несмляната проба и се прехвър-
лят в ерленмайерова колба от 250 ml. Добавят
се 45 ml вода, смесва се и се уравновесява за 5
min. Добавят се 105 ml метанол-ацетонитрил
(3.5), поставя се запушалка и се хомогенизира.
Пробата се поставя в ултразвукова вана (4.7) за
15 min, след което се разтръсква или разбърква
(4.1) в продължение на 15 min. Разтворът се
филтрира през стъклено влакнеста филтърна
хартия (4.2). Аликвотът на филтрата се разреж-
да със смес вода-метанол-ацетонитрил (3.12) до
концентрация на карбадокс в крайния разтвор
10—15 µg/ml (за препарат 10% коефициентът на
разреждане е 10). Аликвoтът се филтрира през
филтър 0,45 µm (4.6). Продължава се с опреде-
ляне с помощта на HPLC (5.4).
5.3. Пречистване
5.3.1.Подготовка на алуминиевата оксидна
колона
Претеглят се 4 g алуминиев оксид (3.4) и се
прехвърлят в стъклената колона (4.3).
5.3.2.Пречистване на пробата
15 ml филтриран екстракт се подават (5.2.1)
в алуминиевата оксидна колона и се отстраня-
ват първите 2 ml от отмиващия агент. Следва-
щите 5 ml се събират и аликвотът се филтрира
през филтър 0,45 µm (4.6). Преминава се към
определяне с помощта на HPLC (5.4)
5.4. Определяне с HPLC
5.4.1. Параметри
Следните условия се предлагат като насоки.
Могат да се използват други условия, ако дават
еквивалентни резултати.
Течна хроматографична колона (4.1.1)—
300 mm Ч 4 mm, С18,10 µm опаковка или еквива-
лент.
Подвижна фаза (3.10)—смес от ацетатен
буферен разтвор (3.9) и ацетонитрил  (3.2.), 825
+ 175 (v+v).
Скорост на изтичане—1,5—2 ml/min
Дължина на вълната—365 nm
Обем за инжектиране—20 µl.
Стабилността на хроматографската система
се проверява, като калибриращият разтвор
(3.11.3), съдържащ 5 µg/ml, се инжектира ня-
колко пъти, докато се постигнат постоянни ви-
сочини на пиковете и време на забавяне.
5.4.2. Калибрираща графика
Няколко пъти се инжектира калибриращ
разтвор (3.11.3) и се определят средноарит-
метичните височини (площ) на пиковете за
всяка концентрация. Начертава се калибрира-
щата графика, като се използват средноарит-
метичните височини (площ) на пиковете на
калибриращите разтвори за ординати и съот-
ветните концентрации в µg/ml за абсциси.
5.4.3. Разтвор на пробата
Екстракт от пробата [(5.3.2) за животински
храни, (5.2.2) за предварително приготвени сме-
си, (5.2.3) за препарати] се инжектира няколко
пъти и се определят средноаритметичните висо-
чини (площи) на пиковете на карбадокс.
6. Изчисляване на резултатите
От средноаритметичните височини (площи)
на пиковете на карбадокс на разтвора  на про-
бата се определя концентрацията на разтвора
на пробата в µg/ml чрез сравняване с калибри-
ращата графика (5.4.2).
6.1. Животински храни
Съдържанието на карбадокс w в mg/kg в
пробата се дава със следната формула:
b.V1
w = –––– [mg/kg],
m
където:
b е концентрацията на карбадокс в екстрак-
та от пробата (5.3.2) в µg/ml;
V1 - обемът на екстракта в ml (т.е. 50 ml);
m - теглото на изследваната част в [g].
6.2. Предварително приготвени смеси и пре-
парати
Съдържанието на карбадокс w в mg/kg в
пробата се дава със следната формула:
b.V2.f
w = –––– [mg/kg],
m
 където:
b e концентрацията на карбадокс в екстрак-
та от пробата (5.2.2 или 5.2.3) в µg/ml;
V2  —обемът на екстракта в ml (т.е. 50 за пред-
варително приготвени смеси и 150 —за препа-
рати);
f—коефициент на разреждане съгласно 5.2.2
(предварително приготвени смеси) или 5.2.3
(препарати);
m—теглото на изследваната част в g.
7. Установяване на достоверността на ре-
зултатите
7.1. Идентичност
Идентичността на аналита може да се потвър-
ди чрез ко-хроматография или използване на
диоден полеви детектор, чрез които се сравняват
спектрите на екстракта на пробата и на калибри-
ращия разтвор (3.11.3), съдържащ 10 µg/ml.
7.1.1. Ко-хроматография
Екстракт на пробата се подсилва чрез добавя-
не на подходящо количество калибриращ разт-
вор (3.11.3). Количеството на добавения карба-
докс трябва да бъде подобно на количеството
карбадокс, открито в екстракта на пробата.
Само височината на пика на карбадокс тряб-
ва да се увеличи, след като се вземат предвид
добавеното количество и разреждането на екс-
тракта. Широчината на пика по средата на не-
говата височина трябва да бъде приблизително
10% от оригиналната широчина на пика на кар-
бадокс на неподсилен екстракт на разтвора.