Държавен вестник, бр. 33, 2022 г., стр. 5

БРОЙ  33	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  5  
Съдът намира, че при преценката за кон­
ституционосъобразност на оспорената законова 
разпоредба следва да се имат предвид и други 
разпоредби от КСО, а именно: чл. 68а, ал. 2, 
според която лицата, на които е отпусната 
пенсия по ал. 1, нямат право на общата пен­
сия за осигурителен стаж и възраст; чл. 68а, 
ал. 3, предвиждаща, че при преизчисляване 
на пенсията по ал. 1 процентът намаление не 
се променя; чл. 70, ал. 14 КСО, според която 
размерът на пенсията по чл. 68а се намалява с 
0,4 на сто за всеки недостигащ на лицето месец 
до навършване на възрастта му по чл. 68, ал. 1; 
чл. 70, ал. 15 във връзка с ал. 12, съобразно 
която размерът на пенсията по чл. 68а не може 
да бъде по-малък от минималния размер на 
пенсията за осигурителен стаж и възраст, оп­
ределен със съответния закон за бюджета на 
държавното обществено осигуряване.
Посочените разпоредби не са оспорени от 
омбудсмана, но те формират единен нормен 
комплекс с разпоредбата на чл. 68а, ал. 1 КСО, 
тъй като в съвкупност определят съдържа­
нието на правните последици от направения 
избор за ранно пенсиониране. В този смисъл 
оспорената частично разпоредба е елемент 
от цялостното уреждане на тези правни по­
следици, при което преценката за нейната 
конституционосъобразност изисква съответ­
ният нормен комплекс да бъде анализиран в 
неговата цялост (Решение № 7 от 2004 г. по 
к.д. № 6/2004 г., Решение № 8 от 2006 г. по 
к.д. № 7/2006 г., Решение № 7 от 2021 г. по 
к.д. № 4/2021 г., Решение № 8 от 2021 г. по 
к.д. № 9/2020 г.).
Съдът намира за необходимо да припомни, 
че съобразно възприетото в практиката му 
(Решение № 21 от 1998 г. по к.д. № 18/1997 г., 
Решение № 5 от 2000 г. по к.д. № 4/2000 г., 
Решение № 10 от 2012 г. по к.д. № 15/2011 г.) 
Конституцията прогласява в чл. 51, ал. 1 пра­
вото на гражданите на обществено осигуряване 
като тяхно основно право в социалната сфера, 
като „начинът на осигуряване, размерът на 
осигурителните вноски, осигурителната база 
или осигурителният доход, други правила и 
процедури са предмет на уредба в отделни 
закони. Законодателят преценява по целе­
съобразност каква система на обществено 
осигуряване да приеме и въз основа на какви 
принципи то да се осъществява в съответствие 
с конституционните норми и да даде едно 
или друго конкретно разрешение по целесъ­
образност, стига то да не е в несъответствие 
с принципите на Основния закон“. Следва 
да се има предвид също така посоченото в 
Решение № 8 от 2017 г. по к.д. № 1/2017 г., че 
„правото на гражданите на пенсия не съдържа 
имплицитно определен размер на пенсията, 
нито реализиране на правото при най-из­
годни условия относно осигурителен стаж и 
възраст“, тъй като „държавата има широка 
свобода за начина на определяне на пенсиите 
и пенсионната възраст и те често са предмет 
на законодателни промени, обосновани от 
възможностите на бюджета“. 
Според Решение № 10 от 2012 г. по к.д. 
№ 15/2011 г. „принципът за социалната държа­
ва представлява мандат за активна социална 
политика на държавата с цел гарантиране 
социална закрила на хората. В Конституци­
ята „социалната държава“ е основно начало 
и рамката, в която се вмества социалната 
закрила. Основен компонент на тази закрила 
е организирането и поддържането на система 
на обществено осигуряване като система на 
взаимопомощ, чрез която се защитава общият 
интерес – в нейните рамки гражданите се оси­
гуряват, получават осигурителни обезщетения 
при изпълнението на определени законови 
условия и изисквания“. Съдът подчертава, че 
„държавното обществено осигуряване функци­
онира на разходнопокривен принцип. Това оз­
начава, че приходите от осигурителните вноски 
на работещите сега следва да покриват, пак 
сега, разходите за пенсии. Действа правилото, 
че социалната справедливост, сигурността и 
солидарността могат да бъдат гарантирани 
само докато броят на лицата, получаващи 
обезщетения, е значително по-малък от броя 
на лицата, които правят вноски за това. Обсто­
ятелства, предизвикващи отклоняване от това 
съотношение, правят наложителни реформи в 
осигурителната система“. Като такива „общо­
известни обстоятелства, наложили реформи“, 
включително въвеждането на повишени изис­
квания за придобиването право на пенсия за 
осигурителен стаж и възраст, съдът посочва 
намаляването на работоспособното население 
и увеличаването на средната продължителност 
на живота, обуславящи нарастването на те­
жестта за социалното осигуряване. Отчетено 
е, че „от една страна, лицата, които внасят 
осигурителни вноски, стават по-малко, от 
друга – периодът на получаване на пенсия 
става по-продължителен, а броят на лицата, 
които получават пенсия – все по-голям (…). 
При тези обстоятелства държавата, ако е 
„социална“, е длъжна да предприеме мерки 
за стабилизиране на осигурителната система, 
а оттам и да създаде и поддържа условия за 
осъществяването на основното право на со­
циално осигуряване, в т.ч. правото на пенсия. 
Следователно предприемането на реформа с 
цел подобряването на съотношението в „дого­
вора на поколенията“ не нарушава принципа 
за социалната държава, напротив, така се 
изпълнява мандатът за социална закрила, про­
изтичащ от качеството „социална държава“. 
Едновременно с това съдът обръща внимание, 
че посоченият принцип не позволява реформа­
та на осигурителната система да се ограничи 
само до повишаването на пенсионната възраст, 
а тази мярка трябва да е съчетана и с „нало­
жителни адекватни изменения в условията и 
режима на престиране на труда“, тъй като в