Държавен вестник, бр. 31, 2011 г., стр. 10

СТР.  10	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  31
задължава да разработва и да развива опреде­
лени политики в областта на различните видове 
изкуство. Тези политики без съмнение трябва 
да се съобразяват с финансовото състояние на 
държавата, но то само по себе си не може да 
бъде основание за отказ от тяхното провеж­
дане. Затова ежегодният закон за държавния 
бюджет, който Министерският съвет разработва, 
а Народното събрание приема, следва да държи 
сметка за изискванията на Конституцията, а 
не да представя тяхното осъществяване като 
функция на избирателния подход, който той 
възприема по едни или други причини.
6. При преценката на конституционосъобраз­
ността на § 83 от преходните и заключителните 
разпоредби на Закона за държавния бюджет 
на Република България за 2011 г. следва да се 
посочи, че той поставя проблеми и в контекста 
на взаимоотношенията между законодателната 
и изпълнителната власт. Този въпрос се засяга 
и обсъжда в становищата на Министерския 
съвет и министъра на финансите. И двете за­
интересовани страни поддържат, че проблем 
със средствата за производство на филми 
не може да има, доколкото изпълнителната 
власт го е решила и ще го решава. Очевидно 
те разбират чл. 17 от Закона за филмовата 
индустрия в смисъл, че тъкмо изпълнителната 
власт е адресатът на задължението по него, 
макар че от редакцията му изглежда по-скоро 
адресат да е Народното събрание, доколкото 
приема ежегодните закони за държавния 
бюджет. Тъй като липсва подлог в текста, 
отговорът на въпроса кой е негов адресат, 
остава открит. Тази неопределеност има нега­
тивен ефект, доколкото допуска на ежегодния 
закон за държавния бюджет да се гледа като 
на несамостоятелен акт и че изпълнителната 
власт е тази, която го привежда в действие. 
Постановление № 334 на Министерския съвет 
от 2010 г. е подзаконов акт и се издава въз 
основа и в изпълнение на закона.
Параграф 83 от преходните и заключи­
телните разпоредби на Закона за държавния 
бюджет на Република България за 2011 г. не 
изглежда синхронизиран с основните поста­
новки на закона. Законодателят е използвал 
матрицата на стария текст на чл. 17 от Закона 
за филмовата индустрия, но я е запълнил с 
друго съдържание – в отменената си редакция 
текстът определя минимално ниво на бю­
джетната субсидия за производство на филми, 
която трябва да се разпредели, а новата раз­
поредба въвежда не просто допустима горна 
граница, но и формула за разпределение на 
бюджетната субсидия. Стриктното тълкуване 
на чл. 17 от Закона за филмовата индустрия 
оставя впечатлението, че той изисква пред­
варително със закона да се определят и ре­
зервират средства за филмопроизводство. От 
своя страна бюджетното законодателство за 
държавния бюджет на Република България 
за 2011 г. по този въпрос следва по-различна 
методология – да определи само общия размер 
на разходите на Министерството на културата, 
който да бъде разпределен от Министерския 
съвет по програми. Въобще оспореният текст 
в тази си редакция се нуждае от законодател­
но прецизиране, за да не бъде източник на 
конфликт на компетентности.
По изложените съображения на основание 
чл. 149, ал. 1, т. 2 от Конституцията Консти­
туционният съд
Р Е Ш И :
Установява противоконституционността 
на § 83 от Закона за държавния бюджет на 
Република България за 2011 г. (ДВ, бр. 99 от  
17 декември 2010 г.).
Съдиите Благовест Пунев и Румен Ненков 
са подписали решението с особено мнение.
Председател: Евгени Танчев
ОСОБЕНО МНЕНИЕ
по конституционно дело № 22 от 2010 г. на 
съдиите Благовест Пунев и Румен Ненков
С искането на групата народни представи­
тели едновременно са поставени два въпроса. 
Първият е дали при приемането на § 83 от 
Закона за държавния бюджет за 2011 г., с кой­
то е изменен чл. 17 от Закона за филмовата 
индустрия (ЗФИ), е спазена предписаната от 
Конституцията парламентарна процедура, и 
вторият – дали след изменението съдържанието 
на чл. 17 ЗФИ не противоречи на преамбюла 
на Основния закон и принципа на правовата 
държава по чл. 4, ал. 1 от Конституцията. Тази 
формулировка на искането, съчетана с пра­
вомощието по чл. 22, ал. 1, изр. 2 от Закона 
за Конституционен съд (ЗКС), обуславя въз­
можността за произнасяне в широки рамки. 
След като приема, че няма нарушаване на 
конституционния ред за приемане на законите, 
Конституционният съд би следвало да подложи 
на съдържателен анализ променената действаща 
редакция на чл. 17 ЗФИ. Особеното в случая 
е, че е налице противоконституционност, ко­
ято е валидна не само за сегашната, но и за 
всички предходни редакции на разпоредбата. 
По-същественото е, че след обявяването є от 
Конституционния съд не би се създала она­
зи законова празнота, която се визира като 
предпоставка за проявление на указаното с 
тълкувателно решение № 22 по к.д. № 25 от 
1995 г. възстановително действие на решенията 
на съда, установяващи противоконституцион­
ност на закон, с който се отменя или изменя 
действащ закон. 
С актуалната разпоредба на чл. 17 ЗФИ, а 
това важи и за предходните редакции, се търси 
постигането на две законодателни цели – пър­
вата, да се посочи структурата на бюджета на 
Изпълнителна агенция „Национален филмов