Държавен вестник, бр. 45, 2020 г., стр. 14

СТР.  14	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  45
ница на ВАдвС. Счита, че тази разпечатка 
съставлява допустимо писмено доказателство, 
тъй като касае наведените касационни осно­
вания. Ако касационната инстанция прецени, 
че това доказателство не е достатъчно, а за 
проверка на съдържанието на публикувани­
те данни са необходими специални знания, 
иска делото да се върне за ново разглеждане 
със задължителни указания за допускане на 
съдебно-техническа експертиза. По същите 
съображения касационният жалбоподател 
обосновава, че съдът неправилно е констатирал 
липса на мотиви относно необходимостта от 
изменение и допълнение на наредбата, тъй 
като това не е първоначално регулиране на 
обществени отношения с нов нормативен акт, 
а изменение и допълнение на такъв. Относно 
допуснатите от съда нарушения на материал­
ния закон касационният жалбоподател счита, 
че такива са налице и в частта за разноски­
те, тъй като съдът неправилно е присъдил в 
полза на П. Запрянов разноски за адвокатско 
възнаграждение. Доводите в тази насока са, 
че страната не е доказала извършването на 
разноските, а дори да се приеме, че извърш­
ването им е доказано, то съдът е следвало 
служебно да намали размера на адвокатското 
възнаграждение до минимално предвидения 
размер, тъй като делото не се характеризира 
с фактическа и правна сложност и претенди­
раният размер е прекомерен. 
По изложените съображения ВАдвС иска 
съдебното решение да бъде обезсилено в 
частта му относно оспорването на Н. Тодев и 
П. Запрянов, а в частта, с която наредбата е 
отменена по протест на прокурора, иска ре­
шението да бъде отменено, като касационната 
инстанция постанови решение за отхвърляне 
на протеста. Иска присъждане на разноските 
по водене на делото. Прави възражение за 
прекомерност на претендираното от П. За­
прянов адвокатско възнаграждение. 
В касационната жалба на Н. Тодев има 
оплаквания, че съдът не е извършил пълна 
проверка на законосъобразността на наред­
бата. Твърди, че в съдебното решение липс­
ват мотиви дали минималният размер на 
адвокатските възнаграждения е обоснован и 
справедлив. Счита, че наредбата е следвало 
да бъде отменена и поради противоречие 
с материалния закон, а не само поради 
неспазването на административнопроизвод­
ствените правила. Въпреки че касационният 
жалбоподател в титулната част на жалбата си 
сочи като предмет на обжалване само тази 
част от решението, с която не е отменена 
наредбата за изменение и допълнение, при 
преглед на обстоятелствената част на жалбата 
става ясно, че Н. Тодев е останал недоволен 
и обжалва решението в частта, с която на­
редбата е отменена частично, като изразява
несъгласие само с изложените мотиви за 
отмяна на нормативния акт, а не със самата 
отмяна. Относно касационната жалба на 
ВАдвС Н. Тодев изразява становище, че е 
неоснователна, включително в частта относно 
присъдените разноски.
Ответникът – прокурор Милена Беремска 
от Върховна административна прокуратура, 
изразява становище, че касационната жалба 
на ВАдвС е неоснователна. Относно касаци­
онната жалба на Н. Тодев посочва, че е про­
цесуално недопустима, тъй като решението е 
благоприятно за него и Н. Тодев няма правен 
интерес от касационно обжалване. 
Ответникът – П. Запрянов, чрез процесу­
алния си представител изразява становище, 
че касационната жалба на ВАдвС е неоснова­
телна, а на Н. Тодев е недопустима, тъй като 
нормативният акт е отменен и не е налице 
правен интерес от касационно обжалване. 
Моли съдебното решение да бъде оставено 
в сила в обжалваната част и присъждане на 
разноски. 
Представителят на Върховна администра­
тивна прокуратура дава мотивирано заклю­
чение, че касационната жалба на ВАдвС е 
неоснователна. Относно касационната жалба 
на Н. Тодев излага аргументи, че е недопус­
тима, тъй като нормативният акт е отменен 
и не е налице правен интерес от касационно 
обжалване. 
Като се запозна със събраните по делото до­
казателства, обсъди становищата на страните, 
наведените касационни основания и тези по 
чл. 218, ал. 2 от АПК, петчленният състав на 
Втора колегия на Върховния административен 
съд намира за установено следното: 
Относно касационната жалба на Н. То­
дев съдът на първо място следва да обсъди 
искането за освобождаване от държавна 
такса за касационното производство. От 
представената от ВАдвС справка се устано­
вява, че за продължителен период Тодев не 
е упражнявал адвокатска професия поради 
здравословни причини. Касационната жалба е 
подадена непосредствено след възобновяване 
на дейността му като младши адвокат, като 
към датата на подаването на касационната 
жалба не е изтекъл срокът, за който с реше­
ние на ТЕЛК е установено [заличен текст]. 
В решението на ТЕЛК е определен срок до 
1.05.2020 г. По делото са налице единствено 
данни, че лицето получава пенсия за инва­
лидност. При така установените обстоятелства 
съдът признава, че страната не разполага със 
средства за заплащане на държавна такса за 
касационното производство, дължима на ос­
нование чл. 227а, ал. 1 от АПК, поради което 
искането за освобождаване от заплащането 
є е основателно. Предвид освобождаването 
на лицето от заплащане на държавна такса