Държавен вестник, бр. 95, 2011 г., стр. 7

БРОЙ  95	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  7  
вителството дължи отчет на парламента за 
своите действия в тази област (чл. 105, ал. 3 
и 4 от Конституцията). 
Министерският съвет ръководи и осъщест­
вява вътрешната и външната политика на 
държавата в съответствие с Конституцията 
и законите (чл. 105, ал. 1 от Конституцията). 
Осъществяването на тази конституционна 
функция на правителството е поставено в 
юридическите рамки на самата Конституция 
и на законите, приемани от парламента. Така 
ръководството и осъществяването на външната 
политика на страната от изпълнителната власт 
в лицето на правителството е ограничено в 
тази област от конституционните правомо­
щия на президента и Народното събрание, 
доколкото правителствената дейност е изцяло 
подзаконова. 
Оспорените текстове на чл. 3, ал. 2, т. 1, 
2 и 4 от Закона за дипломатическата служба 
предвиждат, че дипломатическата служба, 
ръководена от министъра на външните ра­
боти, „планира, координира и осъществява 
външната политика; представя и защитава 
българските интереси в Европейския съюз и 
НАТО и допринася за постигането на целите 
и за развитието на тези организации; осъщест­
вява официалните връзки с акредитираните 
в Република България дипломатически и 
консулски представителства на други държави 
и мисии на международни правителствени 
организации“. По този начин те влизат в 
противоречие с конституционните текстове, 
които уреждат представителната функция, 
предоставена от Конституцията на държавния 
глава, както и с част от конституционните 
функции на правителството. 
Дипломатическата служба съгласно чл. 2, 
ал. 1 от Закона за дипломатическата служба е 
„специализирана държавна администрация“, 
включваща Министерството на външните 
работи и задграничните представителства на 
Република България като негови структурни 
звена. Като такава тя е част от системата 
на изпълнителната власт и се ръководи от 
Министерския съвет и в частност от минис­
търа на външните работи, който е ресорният 
министър в областта на външната политика. 
Атакуваният чл. 3, ал. 2, т. 1 от Закона за 
дипломатическата служба формулира функ­
циите на дипломатическата служба по такъв 
начин, че я оправомощава самостоятелно да 
осъществява, планира и координира външ­
ната политика на Република България. С 
цитираната разпоредба не се конкретизира 
разпределението на функциите в областта на 
осъществяването на външната политика на 
страната, а се напуска контекста на чл. 105, 
ал. 1 от Конституцията. Поради това законо­
дателното решение е противоконституционно, 
доколкото неговата философия излиза извън 
съдържанието и духа на конституционната 
уредба. Дипломатическата служба няма и 
не може да има самостоятелно значение за 
ръководството, планирането, координацията 
и цялостното осъществяване на външната 
политика. Тя е единствено специализирана 
администрация, която е подчинена и изпълня­
ва политическите решения по ръководството 
и осъществяването на външната политика 
на конституционно установените органи. 
Дипломатическата служба подпомага всички 
държавни органи, които според Основния 
закон са компетентни и отговарят за форми­
рането и провеждането на външната политика 
и участието на страната в международните 
отношения – Народното събрание, президента 
на републиката и Министерския съвет. Дори 
и министърът на външните работи не може 
по Конституция да определя самостоятелно 
съдържанието на външната политика, а само 
като член на колективния орган Министерски 
съвет изпълнява съответните решения в тази 
сфера. Президентът на републиката, който 
по силата на чл. 92, ал. 1 от Конституцията 
представлява Република България в междуна­
родните отношения, осъществява официалните 
връзки с дипломатическия корпус, а специ­
ализираната администрация, ръководена от 
министъра на външните работи – дипломати­
ческа служба, подпомага осъществяването на 
тази конституционна функция на президента. 
Правителството, от друга страна, като кон­
ституционен орган ръководи и осъществява 
външната политика, при което министърът 
на външните работи и подчинената му дипло­
матическа служба изпълняват решенията на 
Министерския съвет. Самият орган министър 
на външните работи не може да има каквито 
и да са самостоятелни, а още по-малко из­
ключителни правомощия по осъществяването 
на външната политика извън политическите 
решения на Министерския съвет. При това 
Министерският съвет осъществява конститу­
ционните си правомощия в законовата рамка, 
създадена от Народното събрание като субект 
на законодателната власт. В същото време 
министърът на външните работи посредством 
ръководената от него дипломатическа служ­
ба не може да навлиза в конституционните 
правомощия на държавния глава, доколкото 
последният не е част от изпълнителната власт 
в държавата. Затова с текста на чл. 3, ал. 1, 
т. 1 от Закона за дипломатическата служба 
е налице конституционно недопустимо раз­
ширяване на правомощията на министъра на 
външните работи в качеството му на ръко­
водител на дипломатическата служба, като 
се засягат конституционните правомощия на 
президента на републиката и Министерския