Държавен вестник, бр. 5, 2011 г., стр. 8

СТР.  8	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  5
произнасяне (Решение № 22 от 1995 г. по к.д. 
№ 25 от 1995 г.) по този въпрос: „С влизане в 
сила на решението на Конституционния съд, 
с което се обявява за противоконституционен 
закон, който … изменя действащ закон, се 
отменява не само неговото действие и създа­
дената от него правна уредба занапред, но и 
отменителното му действие спрямо предходния 
действащ закон… Отмяната на изменения … 
предходен закон, извършена с обявения за 
противоконституционен закон, престава да е в 
сила и се възстановява неговото действие. От 
този момент … измененият предходен закон 
започва да се прилага в редакцията му преди 
изменението … му. Следователно налице е и 
възстановителното действие на решението на 
съда по отношение на … изменения закон.“ 
В конкретния случай след влизането в сила 
на решението на Конституционния съд, с кое­
то се установява противоконституционност на 
ЗИД на ГПК (ДВ, бр. 13 от 2010 г.), докато не 
последва нова законова уредба, чл. 519 и 520 
ГПК ще се прилагат в редакцията им преди 
въпросното изменение, както следва: 
„Изпълнение срещу държавни учреждения
Чл. 519. (1) Не се допуска изпълнение на 
парични вземания срещу държавни учреждения. 
(2) Паричните вземания срещу държавни 
учреждения се изплащат от предвидения за 
това кредит по бюджета им. За тази цел из­
пълнителният лист се предявява на финансовия 
орган на съответното учреждение. Ако няма 
кредит, висшестоящото учреждение предприема 
необходимите мерки, за да се предвиди такъв 
най-късно в следващия бюджет.
Изпълнение срещу общини и бюджетно суб­
сидирани заведения
Чл. 520. (1) Не се допуска изпълнение върху 
средствата по банковите сметки на общините 
и другите бюджетно субсидирани заведения, 
постъпили като субсидия от републиканския 
бюджет. 
(2) Изпълнението на парични вземания 
върху друго имущество – частна собственост 
на длъжниците по ал. 1, се извършва по пра­
вилата на този дял.“
По аргумент на противното от текста на 
ал. 2 на горепосочения чл. 520 ГПК не е допус­
тимо принудително изпълнение срещу имуще­
ство – публична собственост на общините. По 
съдържанието си такова имущество е с по-широк 
обхват, като включва и други имуществени, 
основно вещни права, освен паричните суми, 
постъпили като бюджетна субсидия по банко­
вите сметки на общините и несеквестируеми 
според ал. 1 на същия чл. 520 ГПК. 
ІІІ
5. Съдът счита за необходимо да отбеле­
жи, че въпреки произнасянето си за частична 
противоконституционност на оспорената уред­
ба, разглеждането по същество и на другите 
оплаквания продължава, тъй като в искането 
уредбата на чл. 519 и 520 ГПК е оспорена в 
цялост.
ІV
Относно твърдяното противоречие с принципа 
за неприкосновеност на частната собственост 
по чл. 17, ал. 3 от Конституцията
6. В искането се твърди, че е налице на­
рушаване на конституционния принцип за не­
прикосновеност на частната собственост, тъй 
като чрез атакуваните разпоредби на ГПК е 
установeн различен режим, а признатото право 
на собственост, в частност „вземането“, следва 
да се подчинява на единен режим без оглед 
титуляря на собствеността.
Съдът счита, че няма нарушение на чл. 17, 
ал. 3 КРБ. Вземанията като вид имуществени 
права безусловно се обхващат от конституци­
онноправната защита на собствеността, съ­
държаща се в чл. 17, ал. 1 и 3 КРБ (Решение 
№ 17 от 1999 г. по к. д. № 14 от 1999 г.). Да 
се защитава неприкосновеността на частната 
собственост е конституционно задължение 
на законодателя, което той реализира чрез 
два основни способа: наказателно-правен и 
гражданско-правен. В искането се оспорва 
само ефективността на гражданско-правната 
закрила на частната собственост на гражда­
ните и юридическите лица при действието на 
особения ред по чл. 519 и 520 ГПК. 
Държавното имущество е конституционно 
понятие (чл. 106). То е съставка на публичната 
власт. Без имущество държавата не може да 
осъществява публичните си функции в общ 
интерес. А щом става дума за имущество, значи 
отношенията са в частното право. В частното 
право субектите са равнопоставени. Тогава обе­
мът на правата и задълженията на държавата 
като титуляр на частна собственост не може 
да бъде различен от обема на правата и за­
дълженията на всеки друг частноправен субект 
по отношение на притежаваното имущество. 
Едновременно с това обаче самата Конститу­
ция и законодателството отчитат особености 
в правното положение на държавата като 
частноправен субект с многоотраслова ком­
петентност, произтичащо от нейното уникално 
естество да осъществява публичната власт чрез 
своите органи (чл. 1, ал. 2 КРБ). Твърдяното 
в искането противоречие с чл. 17, ал. 3 КРБ 
не отчита обстоятелството, че участието на 
държавата в частноправното пространство е 
съпроводено с особено правно регулиране. 
На собствеността на държавата и общините 
в Конституцията е посветена самостоятелна 
уредба – „Режимът на обектите на държавната и 
общинската собственост се определя със закон“