Държавен вестник, бр. 66, 2024 г., стр. 53

БРОЙ  66	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  53   
власт. С оглед на изложеното разпоредбата на 
чл. 130, ал. 4, изр. първо нарушава принципа 
на правовата държава.
Разпоредбата на чл. 130, ал. 4, изр. второ 
от Конституцията е овластяваща конститу­
ционна норма, която предвижда основните 
положения, които следва да се заложат в закон 
относно процедурата по избор и назначаване 
на прокурора, разследващ главния прокурор 
или негов заместник. Нейното съществуване 
е обусловено от и е подчинено на съществу­
ването на конституционна норма в първото 
изречение, учредяваща този орган. Без първото 
изречение тя няма самостоятелно значение 
и не може да изпълнява регулаторната си 
функция, поради което също следва да бъде 
обявена за противоконституционна. Това не 
изключва възможността материята, свързана 
с разследването на извършено от главния 
прокурор или негов заместник престъпление, 
да бъде уредена със закон.
Предвид изложеното Конституционният 
съд намира, че промяната в чл. 130, ал. 4, 
както е въведена с § 15 ЗИД на Конститу­
цията, следва да бъде обявена за противо­
конституционна като невалидна.
4. Органи на съдебната власт – промени 
в чл. 130а и 130б, както са въведени с § 16 
и 17 ЗИД на Конституцията
За създателите на Конституцията от 1991 г. 
основополагащо за правилното функциони­
ране на съдебната власт е установяването 
на конституционни гаранции за нейната 
независимост, тъй като независимостта на 
съдебната власт е приета като „безспорен 
принцип“ в една демократична, правова дър­
жава (протокол от заседанието на Комисията 
за изработване на проект за Конституция на 
България от 20.12.1990 г.). В хода на приема­
не на Конституцията са обсъдени различни 
възможности, за да се стигне до единното 
разбиране, че ефективното осъществяване на 
принципа на независимост на съдебната власт 
е възможно чрез конституционно гарантиране 
на независимостта на съдиите, прокурорите и 
следователите при осъществяване на техните 
функции, чрез финансовата независимост на 
съдебната власт и чрез правото на тази власт 
сама да назначава, понижава, премества и ос­
вобождава от длъжност съдиите, прокурорите 
и следователите. Функционалната независи­
мост на съдиите, прокурорите и следователите 
е установена в чл. 117, ал. 2, изр. второ и 
гарантирана чрез въведените в чл. 129, ал. 3 
и в чл. 132 несменяемост и имунитет. Фи­
нансовата независимост на съдебната власт 
е уредена в чл. 117, ал. 3, а организационната 
є независимост, чиято еманация е правото 
сама да назначава, понижава, премества и 
освобождава съдиите, прокурорите и следо­
вателите – в чл. 129 и 130 от Основния закон 
(редакция, ДВ, бр. 56 от 13.07.1991 г.).
При създаването на Конституцията въ­
просът за организационната независимост на 
съдебната власт е бил предмет на оспорвани 
дискусии. И ако необходимостта от нейното 
конституционно закрепване чрез създаване 
на орган, който да осъществява кадровото 
обезпечаване на съдебната власт, е еднозначно 
приета от всички народни представители, то 
по въпросите за начина на конституиране и 
функциониране на този орган са обсъждани 
множество различни предложения. Съглас­
но предвиденото в чл. 129, ал. 1 и в чл. 130 
(редакция, ДВ, бр. 56 от 13.07.1991 г.) назна­
чаването, повишаването, понижаването, пре­
местването и освобождаването от длъжност на 
съдиите, прокурорите и следователите става 
от специален орган – Висш съдебен съвет, 
състоящ се от единадесет членове, избрани 
от Народното събрание, единадесет членове, 
избрани от органите на съдебната власт, и 
трима членове по право – председателят на 
Върховния касационен съд, председателят на 
Върховния административен съд и главният 
прокурор, чиито заседания се ръководят от 
министъра на правосъдието, който не участва 
в гласуването.
Тази лаконична конституционна уредба 
на устройството, правомощията и начина 
на функциониране на органа, чрез който се 
осъществява и гарантира организационната 
независимост на съдебната власт – Висшия 
съдебен съвет – съчетана с конституционно­
то възлагане за уредба на организацията и 
дейността на този орган на законово ниво в 
широки граници, установена в чл. 133, пред­
постави възможността предмет на три поредни 
изменения на Конституцията – през 2007, 
2015 и 2023 г. – да бъде именно формирането 
на състава, правомощията и дейността на 
Висшия съдебен съвет. При проследяването 
на логиката на направените изменения и 
допълнения на глава шеста в частта относно 
Висшия съдебен съвет се очертава тенденция 
за все по-детайлна уредба на състава и пра­
вомощията на този орган. И ако изменението 
през 2007 г. е фокусирано върху установяването 
на конституционно ниво на правомощията 
на Висшия съдебен съвет, то изменението от 
2015 г. е функция на политическия стремеж, 
отразяващ постигнатото в обществото разбира­
не за необходимост от допълнителни гаранции 
за независимост на съдиите и за по-голяма 
прозрачност и отчетност на прокурорите 
чрез органа за кадрово и административно 
обезпечаване на съдебната власт.
Създателите на Конституцията не уста­
новяват правило, въз основа на което се оп­
ределя участието във Висшия съдебен съвет 
на отделните органи на съдебната власт, и