Държавен вестник, бр. 118, 2002 г., стр. 20

С Т Р .  20
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  118
Ето защо, оспорената разпоредба не е про-
тивоконституционна.
2. По § 3, т. 1, буква “а”, с която се изменя
чл. 27, ал. 1, т. 3 ЗСВ относно израза “съдия-
изпълнителите, съдиите по вписванията и съ-
дебните служители”
Новосъздаденият текст държи сметка за спе-
цификата на тези длъжности и тяхната нераз-
ривна връзка със съдебната власт.
Като пример може да се посочи, че там, къ-
дето няма назначени съдия-изпълнители, длъж-
ността им се изпълнява от районния съдия—
чл. 142, ал. 2 ЗСВ. Средствата за възнагражде-
нието им са включени в бюджета на съдебната
власт, който от своя страна се определя с годиш-
ния Закон за бюджета. С разпоредбата се цели
да бъде постигнат баланс между броя на магис-
тратите и лицата, които извършват дейност в
пряка връзка с магистратската, и нищо повече.
А иначе в закона е посочено, че министърът на
правосъдието назначава съдия-изпълнителите—
чл. 150, ал. 2, и съдиите по вписвания—чл. 160, а
съответният ръководител на органите на съдеб-
ната власт—съдебните служители.
Не е противоконституционно ВСС като пър-
востепенен разпоредител на бюджета да опре-
дели и броя на съдия-изпълнителите, съдиите
по вписванията и административните служи-
тели, след като определя размера на възнаг-
раждението им.
3. По § 3, т. 1, буква “б”, с който се допъл-
ва чл. 27, ал. 1, т. 6 ЗСВ—1/5 от членовете на
ВСС да поискат снемането на имунитета и за
временно отстраняване от длъжност на съ-
дия, прокурор и следовател в определен от
закона ред
Обявяването на разпоредбата за противокон-
ституционна в решението се основава на чл. 127,
т. 1 от Конституцията, според която само про-
куратурата разполага с обвинителна функция.
Имунитетът се установява в обществен ин-
терес. Снемането му не е част от наказател-
ното преследване, а условие, което го прави
възможно. Той е предпоставка за наказател-
ното производство и не е негово начало. Тък-
мо затова той се снема от органи, които не са
предвидени в наказателната процедура—На-
родно събрание,  КС, ВСС. Още по к.д. № 13/
92 г. е прието, че в Конституцията съществу-
ва разлика между имунитет и начало на нака-
зателно производство.
Не съществува длъжност в системата на
органите на власт и управление, на която да
не може да бъде снет имунитетът. Формални-
ят прочит на Конституцията, без да бъде пра-
вена разлика между имунитет и наказателна
отговорност, води до логическия и конститу-
ционен абсурд, че Великото Народно събра-
ние в рамките на държавата е определило
личност, на която е предоставила правото да
търси отговорност всекиму, без да са предви-
дени правила за самата нея в тази насока. В
правовата държава, в отношението є с лица-
та, представляващи държавната власт, не
може да се прави разлика. Според основните
начала на Конституцията—чл. 6, ал. 2, всич-
ки граждани са равни пред закона, а наред с
това според чл. 4, ал. 1 от Конституцията
България е правова държава.
Впрочем самата Конституция с чл. 132, ал. 2
не прави разлика в йерархията при снемане на
имунитета на съдия, прокурор или следовател
от ВСС. Посочената разпоредба на чл. 27, ал. 1
в крайна сметка синхронизира хипотезата на
чл. 29, ал. 1, т. 4 ЗСВ, според която съществува
възможност ръководителите на трите звена на
съдебната власт да бъдат освободени при вли-
зане на влязла сила присъда за извършено прес-
тъпление от общ характер.
4. Параграф 3, т. 1, буква “г”, с който е съз-
дадена т. 10 на чл. 27 ЗСВ, в частта относно из-
раза “обобщен от министъра на правосъдието”
Обобщаването на съдебната практика от
министъра на базата на докладите на ръково-
дителите на трите звена на съдебната власт е
дейност постфактум. Тази дейност не може да
повлияе на дейността на правораздавателните
органи, т.е. на тяхната независимост. 
Конституцията изрично създава възможнос-
ти за взаимен контрол и осигуряване на баланс
във функционирането на трите власти.
Искането от съдебната власт да бъде обявен
за противоконституционен закон , констатаци-
ите за налична опасност за извършено престъп-
ление, отмяната на министерско постановле-
ние са примери в тази насока. И никой в тези
случаи не твърди, че се засягат престижът и
независимостта на законодателната или изпъл-
нителната власт.
Престижът на една съдебна власт не може се
гради на забраната другите власти и обществе-
ността да бъдат информирани за дейността є.
5. Параграф 3, т. 1, буква “г” в частта, в която
се създава нова т. 14 на чл. 27, ал. 1 ЗСВ
Става дума, че ВСС трябва да утвърди пра-
вилата за професионална етика на съсловните
организации на съдебните служители.
Не е нужно да се обосновава характерът на
правилата за професионална етика. Наличието
и нуждата от тях са наложени от практиката.
Тъкмо затова се налага нравствените критерии
да бъдат определени от отделни професионал-
ни съсловия, чиито ограничен кръг членове
изключва прилагането на нормативни актове с
широк кръг адресати.
В крайна сметка етичен кодекс е необхо-
дим, тъй като нравствените категории непре-
къснато се менят и за това не подлежат на
законова регламентация. Тази е причината,
поради която изготвянето на етични кодекси
по принцип е предоставено на съсловните ор-
ганизации. Доколкото ВСС като върховен ад-
министративен орган на съдебната власт пред-
ставлява всички нейни звена, логично и целе-
съобразно е с негов акт да се утвърждават етич-
ните кодекси.
Конституцията не съдържа забрани за така-
ва уредба.