Държавен вестник, бр. 109, 2002 г., стр. 104

С Т Р .  104
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  109
6. “Птицевъден обект” е всяко място, ферма,
двор, комплекс в страната, където се отглеж-
дат или настаняват птици.
7. “Люпилня” е предприятие за инкубация
на яйца и получаване на еднодневни пилета.
8. “Одобрена лаборатория” е лаборатория на
територията на Република България, одобрена
според изискванията на чл. 14 ЗВД.
9. “Заразени птици” са птици, при които
лабораторно е поставена диагноза инфлуенца
по птиците или в случай на вторично избухване
и проявяване на клинични признаци за инфлу-
енца по птиците;
10. “Птици, съмнителни за заболяване” са
птици, които показват клинични признаци,
наподобяващи инфлуенца по птиците.
11. “Птици, съмнителни за заразяване” са
птици, за които има данни за пряк или непряк
контакт с вируса от подтип Н5 и Н7.
12. “Официален ветеринарен лекар” е вете-
ринарен лекар, назначен от НВМС.
Заключителна разпоредба
§ 2. Тази наредба се издава на основание
чл. 23, ал. 2 от Закона за ветеринарномедицин-
ската дейност.
За министър: Б. Боев
Приложение № 1
към чл. 3
Съдържание на оперативния план за действие
при съмнение или при възникване на инфлу-
енца по птиците
1. Процедури за създаване на национален кризисен
контролен център за координация на мерките по огра-
ничаване и ликвидиране на инфлуенцата по птиците.
2. Процедури по създаване на регионални кризисни
контролни центрове към съответните РВМС.
3. Списък на държавните ветеринарни лекари на
национално и регионално ниво, участващи в провежда-
нето и контрола на мерките, информация за тяхната
квалификация от отговорности.
4. Списък на длъжностните лица от специализира-
ната лаборатория в системата на НВМС, които неза-
бавно се уведомяват при съмнение или при възникване
на инфлуенца по птиците.
5. Списък на: моторните превозни средства (регис-
трационни номера и шофьори), дезинфекционна техни-
ка, дезинфектанти, инструменти и оборудване, необхо-
дими за провеждане на мерките за профилактика и борба
с инфлуенца по птиците.
6. Програма за обучение на държавните и частно-
практикуващите ветеринарни лекари по специализира-
ни програми за инфлуенца по птиците.
7. Изисквания към специализираната лаборатория
за диагностика на инфлуенцата по птиците.
8. Подробни инструкции за действие при съмнение
или при доказване на инфлуенцата по птиците, вклю-
чително и начини за обезвреждане на труповете.
9. Информация за наличните количества ваксина
срещу инфлуенца по птиците в случай на предприемане
на принудителна ваксинация.
10. Списък на нормативните актове, имащи отно-
шение към профилактиката и борбата с инфлуенцата
по птиците.
Приложение № 2
към чл. 17
Методи за диагностика (за потвърждаване и
диференциална диагноза) на инфлуенца по
птиците
I. Методи за потвърждаване на диагноза инфлуенца
по птиците
1. Вземане на материали за лабораторни изследвания:
Вземат се клоакални смивки (или фекалии), тра-
хеални смивки от живи болни птици; черва с чревно
съдържание; мозък; трахея, бял дроб; черен дроб;
далак; други органи с патологични изменения; цели
пресни трупове; трупове на убити с диагностична цел
болни птици.
2. Разработване на материалите:
Органите и тъканите по т. 1 могат да бъдат сборни,
но при всички случаи фекалиите са в отделна проба.
Смивките се поставят в среда с антибиотици, осигуря-
ваща пълното им потапяне. Пробите се хомогенизират
чрез стриване или в хаван с пестик и стерилен пясък,
или чрез хомогенизатор. Изготвя се 10—20 % суспен-
зия в антибиотична среда. Суспензията се инкубира за
около 2 часа при стайна температура или на 4 °С за 12—
24 часа. Грубите съставки в суспензията се отстраняват
чрез центруфугиране на 800—1000 g за 10 мин.
3. Антибиотична среда:
В отделните лаборатории се използват различни
разтвори на антибиотици. За фекални проби се изис-
ква висока концентрация на антибиотици—най-чес-
то 10 000 международни единици пеницилин, 10 мг
стрептомицин, 0,25 мг гентамицин и 5000 единици ми-
костатин за 1 мл суспензия във фосфатен буферен
разтвор (PBS). Тези нива на антибиотици могат да
бъдат намалени 5-кратно за останалите тъкъни и тра-
хеални смивки. Хламидиите се обезвреждат чрез до-
бавка на 50 мг/мл окситетрациклин. Киселинността
(рН) на средата след прибавяне на антибиотици се
коригира до 7,0—7,4.
4. Изолиране на вируса:
Изолирането на вируса се извършва в осем—де-
сетдневни кокоши ембриони (КЕ), като обработена-
та суспензия (супернатанта) се инокулира алантоис-
но в обем 0,1—0,2 мл/КЕ. За всяка проба се използват
минимум 4 КЕ. Предпочитат се КЕ от стада, свобод-
ни от патогенна флора (СПФ). При липса на такива
се използват КЕ от стада, които не показват наличие
на антитела срещу вируса на инфлуенцата. Инокули-
раните ембриони се инкубират на 37 °С и се овоско-
пират ежедневно. Умрелите и умиращи КЕ и всички
останали живи след 6-ия ден на инкубацията се уби-
ват чрез охлаждане на 4 °С. Аланто-амнионовите теч-
ности се изследват за хемаглутинационна активност
(ХА). Ако не се установи хемаглутинация, описаната
процедура се повтаря, като за инокулум се използва
неразредена аланто-амнионова течност от предход-
ния пасаж. При положителна хемаглутинация трябва
да се изключи присъствието в културата на хемаглу-
тиниращи бактерии. При наличие на бактерии теч-
ността се пропуска през филтърна мембрана с размер
на порите 450 нанометри (nm), след което към нея се
добавят антибиотици и с нея се инокулират ембрио-
ните по начин, посочен по-горе.
II. Методи, прилагани при диференциална диагноза
1. Предварително лабораторно диференциране:
Поради важността на мерките за ограничаване раз-
пространението на вируса на инфлуенцата по птиците
(ИП) е необходимо да бъде определена и оборудвана
национална референтна лаборатория, в която могат да