Държавен вестник, бр. 112, 2004 г., стр. 17

Б Р О Й  112
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  17
КОНСТИТУЦИОНЕН СЪД
РЕШЕНИЕ № 7
от 16 декември 2004 г.
по конституционно дело № 6 от 2004 г.
Конституционният съд в състав: председа-
тел—Неделчо Беронов, и членове: Стефанка
Стоянова, Маргарита Златарева, Васил Гоцев,
Людмил Нейков, Румен Янков, Живан Белчев,
Лазар Груев, Мария Павлова, Емилия Друме-
ва, Владислав Славов, Евгени Танчев, при учас-
тието на секретар-протоколиста Гергана Ива-
нова разгледа в закрито заседание на 15 и 16
декември 2004 г. конституционно дело № 6 от
2004 г., докладвано от съдията Лазар Груев.
Делото е образувано на 15 юли 2004 г. по
искане на главния прокурор. Допуснато е за раз-
глеждане по същество с определение от 12 ок-
томври 2004  г. за установяване противоконсти-
туционност на редица разпоредби от Наказа-
телно-процесуалния кодекс (НПК) (обн., ДВ,
бр. 89 от 1974 г.; посл. изм. и доп., ДВ, бр. 103 от
2004 г.), както следва:
Разпоредби, изменяни със ЗИДНПК (ДВ, бр. 70
от 1999 г.): чл. 210, ал. 3 и 4, създадени с § 143;
чл. 210а, създаден с § 144; чл. 279, ал. 1, в редакци-
ята є, след изменението с § 179, т. 1 и чл. 279, ал. 3,
създадена с § 179, т. 2, в частта на чл. 279, ал. 1
относно думите “пред съдия”; чл. 410, ал. 1 в ре-
дакцията є след изменението с §  228.
Разпоредби, изменяни със ЗИДНПК (ДВ, бр. 42
от 2001 г.): чл. 237, ал. 3, изр. първо, в редакцията
след изменението с § 9, т. 2, относно думите “пред
съответния първоинстанционен съд”.
Разпоредби, изменяни със ЗИДНПК (ДВ,
бр. 50 от 2003 г.): чл. 60, ал. 1 и 2, в редакцията
след изменението с § 11; чл. 61, ал. 3, в редакци-
ята след промяната с § 12; чл. 62, след промяна-
та с § 13; чл. 63, ал. 1, след промяната с § 14;
чл. 64, ал. 1 и 3, след промяната с § 15; чл. 65,
след промяната с § 16; чл. 66, ал. 1, след промя-
ната с § 17; чл. 156, ал. 1, след промяната с § 44;
чл. 176, в редакцията след отмяната на точки 2
и 3 с § 52, т. 2; чл. 178, ал. 2, в редакцията след
заличаването на изречение второ с § 53; член
191, след изменението с § 57; чл. 210, ал. 3 и 5,
след промяната с § 62; чл. 210а, в редакцията
след допълненията с § 63; чл. 213, след промя-
ната с § 64; чл. 219, ал. 4, в частта “справка за
гражданския иск”, след промяната с § 65; чл. 235,
ал. 4 в частта “справка за гражданския иск”, след
промяната с § 66; чл. 237, ал. 4—7, създадени с
§ 67, т. 3; чл. 239а, създаден с § 69; чл. 409, ал. 1,
създадена с § 115, т. 2 и ал. 3—5, създадени с
§ 115, т. 4; чл. 410а, ал. 1, изменена с § 116, от-
носно думите “когато не е упражнил правомо-
щията си по чл. 409, ал. 5”.
Разпоредби, изменяни със ЗИДНПК (ДВ,
бр. 57 от 2003 г.): чл. 277, ал. 1, след изменени-
ето с § 5.
Със същото определение Конституционни-
ят съд е отклонил искането в частта за устано-
вяване противоконституционност на чл. 207,
ал. 1, относно думата “следователят” и чл. 395,
относно думите “да повдигне обвинението”,
като в съобразителната част е изложил моти-
вите си за това.
В рамките на предоставения му срок главни-
ят прокурор не се е възползвал от възможност-
та да представи допълнителни съображения във
връзка с искането.
Конституираните като заинтересовани стра-
ни Народно събрание и Съюз на съдиите не са
представили становища. Такива постъпиха от
Върховния касационен съд, Министерския съвет,
министъра на вътрешните работи, министъра на
правосъдието, Националната следствена служба,
Висшия адвокатски съвет, Асоциацията на про-
курорите и Камарата на следователите.
Искането се подкрепя изцяло от Асоциаци-
ята на прокурорите, в голямата си част от На-
ционалната следствена служба и частично от
Камарата на следователите и Висшия адвокат-
ски съвет. Върховният касационен съд, Минис-
терският съвет, министърът на вътрешните
работи и министърът на правосъдието считат,
че то следва да бъде отхвърлено изцяло.
По основните доводи на представилите ста-
новища заинтересовани страни е взето отноше-
ние в отделните раздели на решението.
Доколкото в своето становище Министер-
ският съвет твърди, че искането в частта му за
установяване противоконституционност на от-
мяната на т. 2 и 3 от чл. 176 НПК и изречение
второ от ал. 2 на чл. 178 НПК с разпоредби на
ЗИДНПК (ДВ, бр. 50 от 2003 г.) е недопустимо,
то без да се навлиза в подробности по въпроса,
следва да се отбележи, че в определението си по
допустимостта на искането Конституционният
съд изрично е приел, че допуска за разглеждане
“чл. 176 в редакцията след отмяната на точки 2
и 3 с § 52, т. 2”, както и “чл. 178, ал. 2, в редак-
цията след заличаването на изречение второ с
§ 53”, поради което съдът счита, че сега не се
налага отново да се занимава с този въпрос и
следва да премине към разглеждане на делото
по същество.
I. Изходни позиции, от които следва да се
преценява конституционосъобразността на ос-
порените разпоредби от НПК
В искането са оспорени много на брой раз-
поредби от НПК, някои от които в непромене-
на редакция от 1974 г., а останалата част—съ-
ответно многократно изменяни, допълвани, за-
личавани и възстановявани с разпоредби на
няколко закона за изменение и допълнение на
НПК (ЗИДНПК). Сами по себе си тези две
обстоятелства—големият брой на атакуваните
разпоредби и изключителната, при това проти-
воречива, динамика на законодателството в тази
област, изискват отнапред формулирани и ясни
изходни позиции на съда.