Държавен вестник, бр. 80, 2002 г., стр. 24

С Т Р .  24
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  80
нат филтър. Разтворът се прехвърля в изпарител и
се добавя пемза. Разтворът се концентрира при по-
нижено налягане и температура 60 °С до оконча-
телния обем от около 10 ml. Когато се използва
роторен изпарител, колбата трябва да се държи
във фиксирано положение, за да се избегне загуба
на бифенил чрез образуване на филм от продукта
върху горната стена на колбата.
5.2. Хроматография—30 g силикагел и 60 ml
вода се поставят в миксер и се разбъркват 1 min.
След това сместа се излива върху 5 хромато-
графски плаки и се разстила, за да се оформи
слой с дебелина приблизително 0,250 mm. Пок-
ритите с този слой плаки се подлагат на струя
топъл въздух за 15 min., след което се поставят в
пещ, където се държат 30 min. при температура
110 °С. След изстудяване всяка плака се разделя
на ивици с широчина 2 cm чрез успоредни линии,
проникващи през покриващия слой надолу към
повърхността на плаката. 50 µl от екстракта за
анализ се поставят под формата на редица от
капки, една до друга върху всяка ивица, прибли-
зително на 1,5 cm от ръба. Най-малко една ивица
се запазва за контрола, която се накапва с 1 µl
(което е 10 µg) от стандартните разтвори на би-
фенил и ортофенилфенол. Хроматографските
плаки се проявяват в смес от циклохексан и дих-
лорметан (25 : 95) в съдове, предварително обли-
цовани с филтърна хартия.
5.3. Откриване и идентификация (определяне).
Наличието на бифенил и ортофенилфенол се
показва чрез появата на петна в UV светлина
(254 mm). Натриевият ортофенилфенат се проме-
ня в ортофенилфенол по време на екстракцията в
кисела среда, поради което присъствието му не
може да се различи от това на ортофенилфенола.
Продуктите се идентифицират по следния начин:
(а) бифенилът дава жълто петно на дневна свет-
лина, когато се напръска с разтвор на TНФ;
(б) ортофенилфенолът дава синьо петно, кога-
то се напръска с разтвор на 2,6-дибромобензохи-
нон-4-хлоримид, последвано от бързо прекарване
през струя топъл въздух и излагане на наситена с
амоняк атмосфера.
Приложение № 4
към чл. 12
Метод за извършване на количествен анализ
за остатъци от бифенил в цитрусови плодове
1. Област на приложение—методът е предназ-
начен за количественото определяне на остатъци
от бифенил в цели цитрусови плодове. Точността
на метода е ± 10 % за съдържание на бифенил, по-
голямо от 10 mg на килограм плодове (10 ppm).
2. Принцип на метода—количеството на оста-
тъците на бифенил в цитрусовите плодове се опре-
деля след дестилация в кисела среда и екстракция
с циклохексан, като екстрактът се подлага на тън-
кослойна хроматография върху силикагел. Хрома-
тограмата се развива, бифенилът се извлича и се
определя спектрофотометрично при 248 nm.
3. Реактиви:
3.1. Разтвор на концентрирана сярна киселина.
3.2. Антипенообразуваща емулсия на база си-
лиций.
3.3. Циклохексан (ч.з.а.).
3.4. Хексан (ч.з.а.).
3.5. Етанол (ч.з.а.).
3.6. Безводен натриев сулфат.
3.7. Силикагел GF 254 (Merck или еквивалентен).
3.8. Стандартен 1 % разтвор на чист бифенил
се разрежда с циклохексан, за да се получат след-
ните три разтвора—0,6 µg/µl, 1 µg/µl и 1,4 µg/µl.
4. Оборудване:
4.1. Миксер с капацитет 1 литър.
4.2. Двулитрова дестилационна колба с моди-
фициран сепаратор от типа Clevenger съгласно
посоченото в приложение № 6 и обратен хладник.
4.3. 10 ml градуирана епруветка.
4.4. 50 µl микропипети.
4.5. Апарат за тънкослойна хроматография с
плаки 20 Ч 20 cm.
4.6. Пещ.
4.7. Центрофуга с 15 ml конични епруветки.
4.8. UV спектрофотометър.
5. Процедура:
5.1. Приготвяне на пробата и екстракция.
Всички плодове в пробата за анализ се разряз-
ват наполовина. Едната половина от всеки плод
се запазва за качествен анализ за остатъци от би-
фенил, ОФФ или натриев ортофенилфенат. Дру-
гите половини от плодовете се събират, раздро-
бяват се или се смилат до получаването на хомо-
генна смес. От нея се вземат за анализ най-малко
две проби от по 200 g, които се обработват по
следния начин. Всяка от тези проби се поставя в
миксер със 100 ml вода и се смесва при ниска ско-
рост за няколко секунди. Добавя се вода, докато
обемът на сместа достигне три четвърти от капа-
цитета на миксера, след което се разбърква с пълна
скорост за 5 min. Полученото пюре се прехвърля
в 2-литрова дестилационна колба. Миксерът се
изплаква с вода, която се добавя към съдържани-
ето на колбата. (Общото количество вода, изпол-
звана за смесване и изплакване,  е 1 l). Към сместа
се добавят 2 ml сярна киселина, 1 ml антипено-
образуваща емулсия и гранули пемза. Сепарато-
рът и обратният хладник се монтират към колба-
та. В сепаратора се налива дестилирана вода, до-
като водното ниво надвиши по-ниското рамо на
страничната връщаща тръба, и се прибавят 7 ml
циклохексан. Дестилира се за около 2 h. След това
съдържанието на сепаратора се събира в 10 ml
градуирана епруветка, сепараторът се изплаква с
около 1,5 ml циклохексан, които се добавят към
съдържанието на епруветката, и обемът се довеж-
да до 10 ml с циклохексан. Накрая се добавя малко
безводен натриев сулфат и сместа се разбърква.
5.2. Хроматография—30 g силикагел и 60 ml вода
се поставят в миксер и се смесват за една минута.
След това сместа се излива върху 5 хроматограф-
ски плаки и се разстила, за да образува слой с де-
белина приблизително 0,250 mm. Покритите с този
слой плаки се подлагат на струя топъл въздух за
15 min, след което се поставят в пещ, където се
държат 30 min при температура 110 °С. След изсту-
дяване всяка плака се разделя на 4 ивици с широ-