Държавен вестник, бр. 93, 2021 г., стр. 10

СТР.  10	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  93
родната интерсекс организация (OII Europe), 
ILGA – Europe и Transgender Europe, които 
аргументират тезата, че Република България 
е обвързана да зачете правните последици от 
самоопределянето на лицата към пол, разли-
чен от биологичния.
Според ILGA – Europe и Transgender Europe, 
въпросът за правното признаване на пола въз 
основа на самоопределяне на половата иден-
тичност следва винаги да бъде разглеждан 
през призмата на необходимостта да се гаран-
тират основните човешки права и конкретно 
правото на личен живот, което не може да 
бъде нарушавано с аргументи, произтичащи 
от „позоваване на езиковите особености на 
българския език“. Обръща се внимание, че 
практиката на ЕСПЧ по приложение на чл. 8 
КЗПЧОС, както и произтичащите от Между-
народния пакт за граждански и политически 
права задължения на Република България я 
задължават да предвиди „проста и достъпна 
административна процедура за промяна на 
гражданското състояние по отношение на 
половата идентичност, която да е в съответ-
ствие с Пакта“ (Заключителни наблюдения 
по четвъртия периодичен доклад на България, 
изготвен от Комитета по правата на човека 
на ООН, 15 ноември 2018 г.). Тази необходи-
мост се обосновава и със задължението на 
държавите – членки на Европейския съюз, 
да защитават „достойнството, неприкосно-
веността, личния живот и информационната 
автономия на човека“ съгласно Хартата на 
основните права на Европейския съюз. В 
становището е отбелязано, че действително 
„правото на ЕС не налага никакви изисквания 
за законово признаване на пола на своите 
държави членки“, но въпреки това „правното 
признаване на пола е предварително условие 
за ползване на гарантираните от ЕС права и 
свободи“, който извод се илюстрира с твърде-
нието, че „лице, чиято полова идентичност не 
е призната с официални документи, не може 
да участва например на пазара на труда, без да 
стане обект на дискриминация, и не може да 
упражнява правото си на свободно движение“.
Следващото становище, което съдър-
жателно би могло да бъде приобщено към 
предходните, е това на Европейския клон на 
международната интерсекс организация (OII 
Europe). Организацията посочва, че е ангажи-
рана с преодоляване на предизвикателствата 
и прекратяване на нарушенията на човешките 
права, пред които са изправени „интерсекс“ 
хората, родени с вариации на полови харак-
теристики, които не отговарят на типичното 
определение за мъж или жена. Пояснява се, 
че половите характеристики се определят още 
при раждането, но в зависимост от конкрет-
ните житейски обстоятелства човек може да 
осъзнае, че има „интерсекс тяло“ на по-ранен 
или на по-късен етап от живота. Според OII 
Europe правото на полово самоопределение на 
тези лица не е гарантирано, „когато решения-
та, засягащи интерсекс децата, се вземат под 
натиска на бинарния модел“. В тази връзка 
се конкретизира, че принудата за регистри-
ране като мъж или като жена утвърждава 
представата, според която съществуват само 
мъже и жени, което засилва натиска върху 
детето не само да се определи юридически 
към един от двата пола, но и за предприемане 
на медицински интервенции за промяна на 
половите характеристики, с които физически 
да придобие белезите на мъж или жена. На-
силственото задаване на пол чрез хирургичес­
ка намеса или по друг начин обаче според 
становището води до психически травми и 
„сериозни пречки в живота“. Същевременно 
се отбелязва, че според проведени изследва-
ния „отбелязването на пола в официалните 
документи, отразяващо и признаващо половата 
идентичност на лицето, има положително 
въздействие върху психическото му и емоци-
онално здраве“. OII Europe обръща внимание, 
че в Европа интерсекс хората се сблъскват с 
многобройни практически пречки при търсе-
нето на правно признаване на пола, особено 
по отношение на правото на личен и семеен 
живот, както и във връзка с упражняване на 
основните права, свързани със свободата на 
движение. Накрая в становището се припомня, 
че достъпът до здравеопазване, образование, 
жилище, социална сигурност и заетост е 
обусловен от „актуализирането на докумен-
тите от страна на държавната бюрокрация“ 
съобразно идентифицирането на индивида, 
при което правният вакуум относно лицата 
с различаващ се пол „създава климат, който 
мълчаливо разрешава, насърчава и поощрява 
безнаказаността при проявите на насилие и 
дискриминация“ срещу тези лица и „води до 
ситуация на фактическа криминализация“.
В същата насока са представените пис-
мени становища от Фондация „Ресурсен 
център – Билитис“ и Българския Хелзинк-
ски комитет. И двете организации споделят 
разбирането, че според съвременната наука 
полът има както биологични, така и небио-
логични – социално и културно обусловени, 
проявления. В този смисъл понятието „пол“ 
трябва да се разбира като включващо пси-
хичния пол на човека, което според БХК „е 
фактическата основа за обществените отноше-
ния и оттам – с водещо значение за правните 
отношения между лицата“. За обосноваване 
на този извод организацията се позовава на 
трайната практика на ЕСПЧ, според която 
половата (сексуалната) ориентация попада в 
личната сфера, защитена от чл. 8 КЗПЧОС,