Държавен вестник, бр. 15, 2017 г., стр. 3

БРОЙ  15	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  3  
като включително главният прокурор е към 
Върховния касационен съд. Впоследствие над-
делява становището, че главният прокурор като 
едноличен орган е отделна самостоятелна част 
от структурата на прокуратурата, в отклонение 
от структурата на съда, в какъвто смисъл е 
и Решение № 8 от 2005 г. по к.д. № 7/2005 г., 
както и че прокуратурата има специфични 
функции, изчерпателно изброени в чл. 127 от 
Конституцията, като само част от тях са свър-
зани с правораздавателната дейност на съда. 
Определящо за изясняване на съдържанието 
на изискването структурата на прокуратурата да 
съответства на тази на съда е разбирането на 
конституционния законодател за относителна 
самостоятелност и независимост на прокура-
турата и следствието от съда, който е основен 
носител на съдебната власт. В този смисъл е 
и досегашната практика на Конституционния 
съд, описана по-горе. Съдът приема, че чл. 137 
и чл. 65 ЗСВ, определящи различна юридическа 
структура на прокуратурата като едно юри-
дическо лице и на съдилищата като отделни 
юридически лица, не противоречат на чл. 126, 
ал. 1 от Конституцията (Решение № 1 от 1999 г. 
по к.д. № 34/1998 г.). В мотивите към Решение 
№ 8 от 2005 г. по к.д. № 7/2005 г. се посочва, 
че е конституционно допустимо създаването 
на присъщи само за прокуратурата структурни 
звена с оглед по-ефективно упражняване на 
специфичните є функции. Поради това съдър-
жанието на изискването за съответствие на 
структурата на прокуратурата с тази на съди-
лищата трябва да се изяснява, като се изхожда 
от конституционната уредба на съдебната власт 
в глава седма от Конституцията.
Органите на съдебната власт, които осъ-
ществяват правораздаването в страната, са 
изброени в чл. 119, ал. 1 от Конституцията, а 
именно: Върховен касационен съд, Върховен 
административен съд, апелативни, окръжни, 
военни и районни съдилища. Това е консти-
туционно очертаната структура на съдили-
щата, която може да бъде променяна само 
с промяна на Основния закон. Изброените 
съдилища представляват инстанционните нива 
на триинстанционното производство, като е 
предвидено и наличието на специализирани 
военни съдилища на окръжно ниво.
В Конституцията няма разпоредба, оп-
ределяща териториалното разпределение на 
съдилищата. Както се посочи по-горе, опре-
делянето на броя, съдебните райони и седали-
щата на съдилищата и прокуратурите, както и 
съответното създаване на нови териториални 
подразделения или закриване на съществуващи 
такива, е от компетентност на Пленума на 
Висшия съдебен съвет – чл. 30, ал. 2, т. 7 ЗСВ.
При така очертаната в Конституцията рамка 
на структурата на прокуратурата няма консти-
туционни пречки пред законодателя, комуто 
чл. 133 от Конституцията възлага уредбата 
на организацията и дейността на съдебната 
власт, да предвиди в някои случаи създаване 
на специфични звена на прокуратурата с цел 
по-ефективно изпълнение на специфичните є 
функции. Пълното припокриване на терито-
риалните структури на съда и прокуратурата 
не е задължително по смисъла на чл. 126, 
ал. 1 от Конституцията. В някои случаи то 
не е организационно и финансово оправда-
но. Възможно е в дадено населено място да 
е необходимо съществуването на територи-
ален съд с оглед гражданския и търговски 
оборот, без това да оправдава от финансова 
и организационна гледна точка създаване на 
съответстваща прокуратура, която не участ-
ва в този вид дела на съда. Достатъчно и в 
съгласие с чл. 126, ал. 1 от Конституцията 
би било осигуряване участието по дела на 
съответните на степента на съда прокурори, 
когато това участие е изискуемо от закона.
Разпоредбата на чл. 119, ал. 2 от Консти-
туцията допуска създаването със закон на 
специализирани съдилища. Това правомощие 
е предоставено на преценката на законодате-
ля, без да го задължава винаги да създава и 
съответната специализирана прокуратура. Из-
искването структурата на прокуратурата да е в 
съответствие с тази на съдилищата предполага 
създаване на организационни единици, отго-
варящи по вид и степен само на изчерпателно 
изброените в чл. 119, ал. 1 от Основния закон. 
Тълкуването на изискването на чл. 126, 
ал. 1 от Конституцията в смисъл, че структура-
та на прокуратурата трябва да е задължително 
съобразена и с различните специализирани 
съдилища, както и с териториалната орга-
низация на съдилищата, излиза извън целта 
на тази конституционна разпоредба. Такова 
тълкуване би задължило законодателя във 
всички случаи на създаване на специализирани 
съдилища да създава и съответните специали-
зирани прокуратури, независимо дали това е 
необходимо и финансово оправдано. Например 
евентуалното създаване на специализирани 
търговски, трудови или брачни съдилища би 
наложило създаването и на съответстващи 
прокуратури, макар дейността на подобни 
съдилища да е извън обхвата на дейност на 
прокуратурата. Тук следва да се посочи и че 
с Административнопроцесуалния кодекс бяха 
създадени административни съдилища, без да 
се създават съответните регионални админи-
стративни прокуратури. В чл. 136, ал. 1 ЗСВ 
обаче в състава на единната прокуратура е 
включена и Върховна административна про-
куратура като структурно съответстваща на 
посочения в чл. 119, ал. 1 от Конституцията 
Върховен административен съд.
С оглед изложеното Конституционният съд 
приема, че изискването на чл. 126, ал. 1 от 
Конституцията структурата на прокуратурата 
да е в съответствие с тази на съдилищата озна-
чава задължително създаване на прокуратури, 
съответстващи по вид и степен на изчерпателно 
изброените в чл. 119, ал. 1 от Конституцията 
съдилища: Върховен касационен съд, Върховен 
административен съд, апелативни, окръжни, 
военни и районни съдилища. 
Създаването на специализирани съдилища 
и на съответстващите им прокуратури, както