Държавен вестник, бр. 6, 2019 г., стр. 22

СТР.  22	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  6
ВЪРХОВЕН  
АДМИНИСТРАТИВЕН СЪД
РЕШЕНИЕ № 4344 
от 3 април 2018 г.
по административно дело № 12492 от 2017 г.
Върховният административен съд на Репуб- 
лика България – шесто отделение, в съдебно 
заседание на двадесети март две хиляди и 
осемнадесета година в състав: председател: 
Георги Георгиев, членове: Тодор Тодоров, Росен 
Василев, при секретар Росица Тодорова и с 
участието на прокурора Емил Дангов изслуша 
докладваното от председателя Георги Георгиев 
по адм. дело № 12492/2017 г.
Производството е по реда на глава десета, 
раздел трети от Административнопроцесуал-
ния кодекс (АПК) „Оспорване на подзаконови 
нормативни актове“.
Образувано е по жалба от прокурор във 
Върховната административна прокуратура 
срещу чл. 10, ал. 1, т. 3 от Наредба № 7 от 
9.07.2003 г. за условията и реда за издаване 
и отнемане на разрешение за извършване 
на дейност като оператор на ваучери за 
храна и осъществяване дейност като опера-
тор (Наредбата), издадена от министъра на 
труда и социалната политика и министъра 
на финансите на основание чл. 209, ал. 6 от 
Закона за корпоративното подоходно облагане 
(ЗКПО). Твърди се в жалбата, че с Наредбата 
се определят правилата и реда за издаване 
и отнемане на разрешение за извършване на 
дейност като оператор и за провеждане на 
конкурс, условията за организиране и кон-
тролът върху осъществяваната дейност, както 
и редът за отпечатване на ваучери за храна, 
номиналната стойност на издаваните ваучери 
и разпределението им между операторите. 
Твърди се и това, че правото на прокурора 
да подава протест срещу подзаконови акто-
ве следва от разпоредбата на чл. 186, ал. 2 
АПК, който в случая се изразява в това, че 
в чл. 209, ал. 2 ЗКПО се урежда правото за 
осъществяване на дейност като оператор от 
лице, получило разрешение от министъра 
на финансите, отговарящи на определени 
условия и са изброени изчерпателно като 
материални предпоставки. Съгласно чл. 209, 
ал. 6 ЗКПО реда за провеждане на конкурса, 
за издаване и за отнемане на разрешението, 
условията и реда за отпечатване на ваучерите 
се определят с наредба и това е Наредба № 7 
от 9.07.2003 г. В нея с разпоредбата на чл. 10, 
ал. 1, т. 3 отделно от условията в чл. 209, ал. 2 
ЗКПО е поставено и допълнително изисква-
не спрямо желаещите да бъдат оператори, а 
именно „чийто образец на ваучер не отговаря 
на изискванията на чл. 22, ал. 2 с описание на 
способите за защита“, което дава основание 
за отказ да им бъде издадено разрешение за 
оператор. С разпоредбата на чл. 22 от Наред-
бата е изпълнено делегираното правомощие 
на двамата министри за определяне на усло-
вията за отпечатване на ваучери, като зако-
нодателят обаче не е предвидил делегиране 
на права в повече да поставят условия извън 
посочените в чл. 209, ал. 2 ЗКПО, каквото 
представлява оспореното в чл. 10, ал. 1, т. 3 
от Наредбата. Този порок на нормата по 
чл. 10, ал. 1, т. 3 от Наредбата представлява 
основание за оспорване съобразно чл. 196 във 
връзка с чл. 146, т. 4 АПК, поради което се 
протестира разпоредбата на чл. 10, ал. 1, т. 3 
от Наредба № 7 от 9.07.2003 г. за условията и 
реда за издаване и отнемане на разрешение 
за извършване на дейност като оператор на 
ваучери за храна и осъществяване дейност 
като оператор, действаща понастоящем с 
искане за отмяна, поради противоречието є 
с материалния закон.
Протестът се поддържа от представителя 
на Върховната административна прокуратура.
Оспорването е съобщено чрез обявление 
в „Държавен вестник“.
По така подадения протест ответникът, 
министърът на финансите, чрез процесуален 
представител юрисконсулт взема становище за 
неоснователност на протеста по съображения, 
изложени и в писмен вид. 
Ответникът, министърът на труда и со-
циалната политика чрез процесуален пред-
ставител юрисконсулт взема становище за 
неоснователност на протеста.
Представителят на Върховната администра-
тивна прокуратура, участващ на основание 
чл. 192 АПК, дава заключение за основател-
ност на протеста по съображенията, изложени 
в него.
Върховният административен съд, шесто 
отделение, намира протеста за процесуално 
допустим, като подаден от прокурор във Вър-
ховната административна прокуратура и на 
основание чл. 186, ал. 2 АПК срещу подзако-
нов нормативен акт, оспорването на който е 
безсрочно съгласно чл. 187, ал. 1 АПК.
Същият е основателен и като такъв следва 
да бъде уважен по следните съображения:
Протестът се основава на чл. 146, т. 4 АПК –  
основание за отмяна поради противоречие с 
материалноправни разпоредби.
Материалната незаконосъобразност е на-
рушение на материални разпоредби относно 
съдържанието на акта с конкретно израже-
ние въвеждане от административния орган 
на допълнително условие за издаване на 
административен акт, каквото условие не е 
нормативно предвидено в норма от закона.
В настоящия случай разпоредбите на 
чл. 209, ал. 2 ЗКПО предвиждат, че право 
да осъществява дейност като оператор има 
лице, получило разрешение от министъра на 
финансите, което има внесен капитал не по-