Държавен вестник, бр. 30, 2013 г., стр. 61

БРОЙ  30	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  61  
интерес, значението на контрола се понижава, 
средствата издребняват.“ (Баламезов, Стефан. 
Конституционно право. Част втора. (първо 
изд. 1936 г./.С.: Софи – Р, 1993, с. 284).
Парламентарният контрол се упражнява от 
Народното събрание чрез пленарния му със­
тав или чрез създаваните от него постоянни и 
временни парламентарни комисии (чл. 79 от 
Конституцията). Комисиите със своята спома­
гателна дейност само подпомагат парламента, 
тъй като осъществяваният от тях контрол е от 
името на парламента. Поначало Народното 
събрание може да осъществява парламентарен 
контрол в пределите на правомощията си, по­
ради което и целите на временните комисии не 
трябва да надхвърлят тези правомощия. Вре­
менните комисии също са възможно средство 
за парламентарен контрол, защото целта им е 
да се обсъдят конкретни аспекти на управле­
нието, независимо че Правилникът за органи­
зацията и дейността на Народното събрание 
(ПОДНС) (ДВ, бр. 58 от 27.09.2009 г.) съдържа 
две отделни глави: „Парламентарен контрол“ и 
„Парламентарно проучване, анкети и изслуш­
вания“ (вж. Решение № 6 от 11.04.2012 г. по 
к.д. № 3/2012 г.). Парламентарните комисии не 
могат да извършват самостоятелна управленска 
дейност, да издават актове преди приемане на 
докладите им от пленарния състав, да пред­
приемат юридичес­ки действия от името на 
комисията извън парламента. Същността на 
парламентарните комисии като помощни органи 
на парламента определя и препоръчителния 
характер на решенията им, които едва с прие­
мането им от пленарния състав на Народното 
събрание придобиват юридически характер. 
В този смисъл Конституционният съд е имал 
възможност да се произнесе с Решение № 16 
от 19.09.1995 г. по к.д. № 19/1995 г.; Решение 
№ 14 от 23.10.1997 г. по к.д. № 11/1997 г.; Ре­
шение № 12 от 21.11.2002 г. по к.д. № 16/2002 г.
Съгласно чл. 79, ал. 3 от Основния закон 
Народното събрание образува временни коми­
сии за проучвания и анкети. Сред класическите 
форми на парламентарен контрол са анкетните 
комисии, които в новата българска история са 
уредени за пръв път под името „изпитателни 
комисии по управлението“ в чл. 106 от Тър­
новската конституция, а впоследствие чл. 28 
от Конституцията от 1947 г. също предвижда 
„особени комисии за анкети и проучвания по 
всички въпроси“. Временните комисии се об­
разуват по конкретен повод, за проучване на 
отделни въпроси и за провеждане на анкети 
(чл. 34, ал. 1 ПОДНС). Те могат да се образу­
ват за събиране на информация по въпроси от 
всички области, които засягат държавни или 
обществени интереси, защото, както се е про­
изнесъл Конституционният съд с Решение № 12 
от 21.11.2002 г. по к. д. № 16/2002 г., „парламен­
тарните комисии осъществяват разностранна 
контролна дейност от името на парламента“.
Народното събрание по своя преценка решава 
какви постоянни и временни парламентарни 
комисии да създаде, относно кои конкретни 
поводи и въпроси и за какви срокове. Негова 
е и преценката дали да възложи дейността 
по събиране на информация на съответната 
постоянна комисия, или да създаде временна 
комисия. Дейността на парламента е по целе­
съобразност и не може да бъде контролирана 
от Конституционния съд, но свободата на 
избора не означава, че Народното събрание 
може да създава временни комисии в наруше­
ние на принципите и конкретните разпоредби 
на Основния закон, защото те могат да бъдат 
обявени за противоконституционни.
По изложените съображения съдът счита, 
че оспореното решение не противоречи на 
чл. 8, чл. 98, чл. 117 и чл. 149 от Основния 
закон и на решението на Конституционния съд 
от 11.04.2012 г. по к. д. № 3/2012 г., както се 
твърди в искането. 
Конституционният съд не споделя изразено­
то в искането разбиране, че парламентарният 
контрол, осъществяван чрез временните пар­
ламентарни комисии, може да бъде само по 
отношение на действащата в момента изпъл­
нителна власт. Съдът вече се е произнесъл с 
Решение № 6 от 11.04.2012 г. по к.д. № 3/2012 г., 
че „временните комисии представляват осо­
бен вид парламентарен контрол, доколкото в 
случая не се осъществява контрол в тесния 
смисъл на думата, а се събира информация с 
цел да се направи управлението по-прозрачно 
и в крайна сметка да се окаже влияние върху 
политиката на правителството“ и не намира 
основание да отстъпи от това свое станови­
ще. Поначало  средствата на парламентарния 
контрол – въпросите, питанията, исканията на 
вот на недоверие на правителството и посто­
янните парламентарни комисии, по същността 
си са насочени към действащото правителство, 
защото основната и крайна цел на парламен­
тарния контрол е да установи политиката на 
правителството съответства ли на политиката 
на избралия го парламент и ако не – да се 
търси политическа отговорност. Упражняването 
на парламентарен контрол върху действия на 
правителство, което вече е понесло политичес­
ка отговорност  чрез вота на избирателите, не 
бива да е самоцелно или да обслужва опреде­
лени интереси. Този контрол може да има за 
предмет проучване на определени аспекти и 
въпроси от държавния и обществения живот, 
изследване на действащото законодателство 
или друг предмет в обхвата на правомощи­
ята на Народното събрание, като целта на 
контрола следва да бъде само прозрачност и 
подобряване на управлението на действащото 
правителство в различните области.
Съдът е на мнение, че не може да се отрече 
осъществяването на парламентарен контрол и 
за минало време чрез някои от средствата му,