Държавен вестник, бр. 88, 2004 г., стр. 110

С Т Р .  110
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  88
тази връзка увеличаване на общата сума на управлява-
ните активи и повишаване на рентабилността на капи-
тала. Предоставянето на ипотечните кредити се съоб-
разява стриктно с действащата нормативна уредба, с
оптималното съотношение между риск и доходност и
изискванията за обезпеченост на кредитите. Второто
направление касае подобряване качеството на банко-
вото обслужване и разширяване на видовете услуги,
предоставяни на клиентите. Предвижда се средствата
по това направление да се насочат за закупуване на
банкомати и за изграждане на свързаната с тях ин-
фраструктура. 1.2. Рискове за лицата, придобили ак-
ции на дружеството. Рискът, който всеки акционер
следва да отчете, е вероятността инвестицията му да
не донесе желаната възвръщаемост или да доведе до
загуби. Съществува постоянен риск от понижение на
цената на акциите и/или от липса на текущи доходи от
тях, както и от невъзможност те да бъдат продадени в
предпочитан момент и/или на желаната цена. Докол-
кото последната е функция на търсенето и предлага-
нето на пазара на ценни книжа, причините за нейното
изменение са резултат от пазарната интерпретация на
реалната дейност на дружеството и на очакванията за
неговото развитие. Този риск е свързан както с проя-
вата на фактори, общи за цялата икономика и целия
пазар на ценни книжа, така и с фактори, които опреде-
лят състоянието и развитието на дружеството. Изхож-
дайки от макроикономическите условия, в които се
развива българската икономика, влиянието на между-
народните пазари и спецификата на отрасъла, в разра-
ботената програма на банката се отделя особено вни-
мание на видовете рискове, съпътстващи развитието
на институцията и нейната стабилност, като основна-
та цел е тяхното минимизиране чрез поддържане на
оптимална ликвидност и висока степен на адекват-
ност на капитала, при стремеж за осигуряване на мак-
симална възвръщаемост на активите. Рисковете, на
които са изложени инвеститорите и банката, могат да
бъдат разглеждани в три аспекта, като: общи, систе-
матични и специфични, свързани с дейността на еми-
тента, рискове. 1.2.1. Общи рискове—риск от войни,
социални катаклизми, природни бедствия или еколо-
гични катастрофи и други форсмажорни обстоятелст-
ва; в голямата си част тези рискове са предвидими, но
не могат да бъдат елиминирани. 1.2.2. Систематични
рискове—oбективно касаят всички сектори на иконо-
миката. По дефиниция отразяват несигурността на
пазарите като цяло, но засягат стопанските субекти в
различна степен, в зависимост от портфейла активи и
неговото управление. С оглед минимизирането на сис-
темните рискове банката осигурява непрекъснат кон-
трол върху ликвидността, като се базира както на изис-
кванията на БНБ за управлението и надзора върху
ликвидността на банките, така и на международните
стандарти в тази област. А) Политически риск. Отра-
зява вероятността провежданата икономическа поли-
тика да доведе до влошаване на инвестиционния кли-
мат. Ориентацията на страната към ЕС и НАТО неми-
нуемо води до законодателни промени в посока на
хармонизиране със законодателството на ЕС. Систе-
мата на валутен борд ще се запази до присъединяване-
то към ЕС, което свежда този риск до минимум. Б)
Инфлационен риск. Рискът от увеличение на инфла-
цията е свързан с намаляването на реалната покупа-
телна способност и евентуалната обезценка на акти-
вите, деноминирани в левове. Курсът към присъеди-
няване към ЕС и евентуалното стабилно представяне
на икономиката ни ще окажат натиск към доближава-
не на лихвените нива до тези на ЕС. В) Валутен риск.
Валутният риск се изразява във вероятността от нега-
тивни влияния върху инвестициите в национална валу-
та, вследствие на промените във валутния курс. Систе-
мата на валутен борд е едновременно политически и
икономически стабилизатор в икономиката. Фикси-
раният курс на лева към еврото приближава парамет-
рите на валутния риск до стойности, близки до тези от
страните на ЕС. Валутният риск отразява възможността
за загуби от колебанията в цената на националната
валута към основните валути. Неговото управление
намира конкретен израз и приложение при реализира-
нето на всички валутни операции на банката. Опреде-
лящите рискови фактори в тази група, свързани с дей-
ността на банката, са степента на развитие и структура
на импортно-експортната дейност на страната като
цяло и в частност—на клиентите на банката, както и
на валутната компонента в баланса на банката и сче-
товодната капитализация или декапитализация на от-
критата валутна позиция в зависимост от флуктуаци-
ите на валутния курс. 1.2.3. Специфични рискове. А)
Ликвиден риск. Като принципна постановка неговото
управление се базира на управлението на активите и
пасивите. Управлението на активите и пасивите се
изразява в търсенето и намирането на оптимални про-
порции между размера на депозитите, на другите за-
емни средства и собствения капитал на банката, с ог-
лед достигане на такова ниво на стабилност на парич-
ните є  фондове, позволяващо є  да извършва високо-
доходни вложения, т.е. да се осигури максимална доход-
ност при минимален риск и оптимална ликвидност. Ос-
новни изисквания за измерване и управление на лик-
видния риск са: а) Управлението на активите обхваща
начина и реда на разпределението им в различни гру-
пи, аналитичното им структуриране във всяка отделна
група, като основно значение има формирането на
портфейла от ценни книжа и кредитния портфейл.
Целта е банката да си осигури адекватна наличност от
ликвидни активи за посрещане на непредвидени нуж-
ди, като информацията се набавя чрез анализ на касо-
вата наличност и на качествените активи, за които
има осигурен пазар. Банката се концентрира върху
оптимизиране на кредитния портфейл, определяне на
плаваща цена при отпускане на кредити и поддържане
на определен размер на ликвидни активи. Размерът на
ликвидните активи се съобразява със стабилността на
депозитната структура и по-бързото развитие на ин-
вестиционния портфейл. Последното засяга не само
поддържането на оптимална ликвидност, но и в най-
голяма степен отговаря на специализацията на банка-
та и на стратегията, избрана от нейното ръководство.
б) Управлението на пасивите се концентрира в дей-
ността на банката по привличане на средства от раз-
лични източници и съответни комбинации между тях.
Следователно то се изразява в дейността на банката за
посрещане нуждите от ликвидни средства чрез целе-
насочено активно търсене на чужди средства на база
конкуренция на лихвените проценти. Като принцип в
дейността на банката е залегнало правилото, че крат-
котрайните пасиви само в краен случай могат да се
трансформират в дългосрочни активи. Основните изиск-
вания, заложени при прилагането на този принцип, се
свеждат до ефективен контрол върху стойностите,
различните позиции, възвръщаемостта и цената ед-
новременно на активите и пасивите; до координира-
ното им управление, чрез максимизиране на спреда
между приходите от доходоносните активи и цената на
пасивите, оптимално покритие на активите и пасиви-
те по срочност, така че дадено количество активи да се
обръща в ресурс, в приблизително по същото време, в
което банковите пасиви стават платими, както и до
оперативното управление на ежедневната ликвидност
и на състоянието на разплащателната сметка на бан-
ката в БНБ. Банката управлява своята ликвидност,
като анализира състоянието и структурата на ликвид-
ните си наличности и прогнозира бъдещите парични
потоци от и към банката в съответствие със структу-
рата на падежите на активите, пасивите и поетите зад-
балансови ангажименти за период от една до две годи-
ни. Този сравнително кратък период на прогнозиране
е продиктуван от степента на възможностите за прес-
труктуриране на икономиката на страната, натрупани-