Държавен вестник, бр. 109, 2002 г., стр. 57

Б Р О Й  109
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  57
Фиг. 3
5.4.3. Интерпретация на хроматограмите
(спазва се схемата на фиг. 3)
Хроматограмата се облъчва с ултравиоле-
това светлина, като блюдото се поставя на 10
сm от (4.9). Локализира се положението на си-
ните флуоресцентни петна В, C и D и Е на Афла-
токсин В1 от стандартния разтвор. Прокарват
се две въображаеми линии през тези петна и
под прав ъгъл към направленията на проявява-
не. Пресечницата Р на тези линии е мястото,
където се очаква да се открие петното Афла-
токсин В1 с източник екстракта на пробата,
нанесен в А (фиг. 2). Действителното местопо-
ложение на петното Афлатоксин В обаче може
да бъде в точка Q в пресечницата на две въоб-
ражаеми прави линии, образуващи ъгъл, приб-
лизително 100 °C между тях, и преминаващи
през петната В и С съответно. Определя се ко-
личеството Афлатоксин В1 в екстракта от про-
бата, както е посочено в 5.5.
5.4.4. Допълнителна хроматография
Маркират се две прави линии върху едно ново
блюдо (4.8), успоредни на две съседни страни,
както е посочено на схемата на фиг. 2, и върху
точка А се нанася 20 µl от пречистения екстрат
от пробата, получен в 5.3, и върху тях—20 µl от
стандартния разтвор (3.16). Проявява се, както
е посочено в 5.4.2. Хроматограмата се облъчва
с ултравиолетова светлина (4.9) и се проверява
дали:
—петната Афлатоксин В1 от екстракта и от
стандартния разтвор са насложени едно върху
другo;
—флуоресценцията на това петно е по-ин-
тензивна от тази на петното Афлатоксин В1,
проявено в точка Q върху първото блюдо.
5.5. Качествено определение
Определят се или визуално, или чрез флуо-
роденситометрия.
5.5.1. Визуални измервания
Определя се количеството Афлатоксин В1 в
екстракта, като се сравни интензитетът на флу-
оресценция на петната с екстракт с този на пет-
ната C, D и Е от стандартния разтвор. Интерпо-
лира се, ако се налага. Ако интензитетът на
флуоресценция на 20 µl от екстракта е по-голям
от този на 40 µl от стандартния разтвор, екст-
рактът се разрежда 10 или 100 пъти с хлоро-
форм (3.2) или смес бензол/ацетонитрил (3.6),
преди да се подложи отново на тънкослойна
хроматография.
5.5.2. Измерване чрез флуороденситометрия
Измерва се интензитетът на флуоресценция
на петната Афлатоксин В1 с флуороденситоме-
търа (4.12) при дължина на вълната на възбуж-
дане 365 nm и дължина на вълната на излъчва-
не 443 nm.
Определя се количеството Афлатоксин В1 в
петното екстракт, като се сравнява неговият ин-
тензитет на флуоресценция с този на петна С, D
и E от стандартния разтвор.
5.6. Потвърждаване идентичността на Афла-
токсин В1
виж т. 5.6 от метод А
6. Изчисляване на резултатите
виж т. 6 от метод А
7. Повторяемост
виж т. 8 от метод А
8. Възпроизводимост
виж “Наблюдения”, част В, т. 2
В. Наблюдения по отношение методи А и Б
1. Обезмасляване
Проби, съдържащи повече от 5% мазнини,
трябва да бъдат обезмаслени с петролев етер
(т.к. 40 до 60 °С) след приготвянето им по 5.1.
В такива случаи резултатите от анализа тряб-
ва да се изразят чрез теглото на необезмаслена-
та проба.
2. Възпроизводимост на резултатите
Възпроизводимостта на резултатите, т.е.
разликите в резултатите, получени от две или
повече лаборатории с една и съща проба, се
изчислява, както следва:
± 50% от средната стойност—за средни стой-
ности Афлатоксин В1 от 10 и до 20 µg/kg;
± 10 µg/kg върху средната стойност—за средни
стойности, по-високи от 20 и до 50 µg/kg;
± 20% средната стойност—за средни стой-
ности над 50 µg/kg.
ХХХVIII.  Определяне на авопарцин чрез
дифузия в среда на агар
1. Цел и обхват
Методът се използва за определянето на
авопарцин в храните за животните и в предва-
рителните смеси. Долната граница за опреде-
лянето е 2 mg/kg (2 части на хиляда). Присъст-
вието на полиетерни антибиотици може да ока-
же влияние при определянето.
2. Принцип
Пробата се извлича със смес от ацетон/вода/
солна киселина. Антибиотичната активност на
екстракта се определя посредством измерване