Държавен вестник, бр. 51, 2016 г., стр. 29

БРОЙ  51	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  29  
публични блага, поради което се налага те 
да бъдат осигурени с други средства, вклю­
чително и с държавна намеса. 
При изпълнението на своето задължение по 
чл. 52, ал. 3 от Конституцията държавата раз­
полага с публичен ресурс, който е по правило 
ограничен. Лимитираният финансов ресурс за 
здраве налага оптимизиране на разпределе­
нието и разходването на наличните средства 
в провеждането на здравната политика. 
Свободният пазар не е в състояние сам да 
разреши противоречията между интересите 
на изпълнителите на медицински дейности 
и държавата, която е длъжна да провежда 
национална здравна политика с ограничен 
публичен финансов ресурс. Закрилата на 
здравето на гражданите като публично благо 
чрез осигуряване на равнопоставен достъп до 
медицински дейности е без съмнение легитим­
ната, конституционно дефинирана цел на ЗЛЗ. 
Пазарът не може да отговори на социалната 
потребност от справедливост при осъществява­
не закрилата на здравето като публично благо. 
Това предполага интервенция на държавата. 
Предвидената с разпоредбата на чл. 34а ЗЛЗ 
възможност за РЗОК да избират с кои лечебни 
заведения да сключват договори в областите, 
в които броят на леглата за болнично лечение 
надвишава конкретните потребности от брой 
легла по видове, определени с Националната 
здравна карта, не ограничава свободата на 
избор на пациентите относно изпълнителите 
на здравни услуги и не води до неравно трети­
ране на стопанските субекти, до нарушаване 
на конкурентното начало и до отпадане на 
достатъчен мотив за инвестиции. Обратното 
твърдение се основава на идеализирането 
на свободния пазар, на пренебрегването на 
социалните детерминанти на този избор и не 
отчита качеството на здравето като публично 
благо. То пренебрегва и спецификата на пазара 
на медицински дейности.
Икономическата свобода не е абсолютна 
и тя отстъпва пред необходимостта да се 
осигури, в условията на ограничен публичен 
ресурс, постигането на приоритетната цел в 
здравеопазването – гарантиране на живота и 
закрила на здравето на гражданите. Държав­
ната интервенция тук е не само конституци­
онно търпима, тя е обществено потребна и 
социално оправдана от легитимната цел на 
закона. Освен това предвидената в чл. 34а ЗЛЗ 
възможност за държавна намеса е ограниче­
на във времето и пространството – законът 
предвижда възможност за актуализация на 
Националната здравна карта и не създава 
ограничения за инвестиции в областите, в 
които потребностите от здравни услуги не са 
задоволени. Сумарният ефект от тази държавна 
намеса е насърчаване на конкуренцията между 
изпълнителите на медицински дейности на 
територията на цялата страна и осигуряване 
на еднакви възможности за достъпна медицин­
ска помощ на населението при справедливо 
разпределение на разполагаемия публичен 
ресурс. Необходимо е да се подчертае и че 
актовете, с които се реализира тази държавна 
политика, подлежат на съдебен контрол.
Произтичащите от оспорената уредба 
ограничения на конкуренцията са пропорцио­
нални на преследваната от закона легитимна 
цел – закрилата на здравето на хората, и не 
нарушават чл. 19 от Конституцията.
Лечебните заведения, с които РЗОК няма да 
сключи договор, не са лишени от участие на 
специфичния пазар на медицински дейности, 
а участието им е само временно ограничено. 
При ограничен публичен финансов ресурс 
пределите на икономическата свобода могат 
да бъдат стеснени за определен период, без 
лечебните заведения да бъдат изцяло лишени 
от ползите, произтичащи от дейността им. 
Така се открива възможност за балансиране 
на потребността от справедливо предоставяне 
на медицински дейности за всички с интере­
сите на лечебните заведения. 
Икономическата свобода е съществена 
конституционна ценност. Конституционният 
законодател обаче, без да я поставя под, из­
вежда здравето на хората пред икономическата 
свобода – подход, който в конституционния 
текст е последователно приложен.
Такава е и постоянната практика на Кон­
ституционния съд. Така например в Решение 
№ 9 от 2003 г. съдът е приел, че ограничени­
ята в откриването на аптеки са допустими, 
когато по този начин „се защитават по-висши 
конституционни ценности, като здравето на 
гражданите“. В същото решение съдът подчер­
тава, че здравето на гражданите е по-висша 
конституционна ценност от „прокламираните в 
чл. 19, ал. 1 и 2 от Конституцията принцип на 
свободна стопанска инициатива и изискването 
за създаване и гарантиране на еднакви правни 
условия за стопанска дейност на правните 
субекти“. В Решение № 9 от 2010 г. съдът е 
подчертал, че „въвеждането на критерии, на 
които трябва да отговарят лечебните заве­
дения за болнична помощ, за да се включат 
в здравноосигурителната система, е въпрос 
на управленска концепция и законодателна 
целесъобразност, които са извън обхвата на 
контрола за конституционосъобразност“. В 
решението се посочва и че „медицинската 
помощ е регулирана от държавата дейност“. 
Същата логика е залегнала и в основата на 
Решение № 1 от 2014 г., където се посочва, че 
„принципът по чл. 19, ал. 2 от Конституцията 
може да бъде ограничаван в своето прилагане“ 
и че „изискването правните субекти да имат 
еднакви правни условия за стопанска дейност 
търпи държавно регулиране“, чиито граници 
следва да бъдат „обективно необходими, ясно 
и безпротиворечиво очертани и да отговарят