Държавен вестник, бр. 11, 2013 г., стр. 106

СТР.  106	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  11
на засягане и разпространение на инфектния процес, защото често пъти при външен оглед и включително 
рентгенографии не може със сигурност да се установи широчината и дълбочината на заангажираните в ин-
фектния процес тъкани и степента на тяхната жизнеспособност.
Интраоперативно се взема материал за микробиологично изследване (аеробно и анаеробно). Хемокул-
тури се вземат при положителен SIRS. В хода на лечението е задължително взимането най-малко на две 
хемокултури.
4. ДЕХОСПИТАЛИЗАЦИЯ И ОПРЕДЕЛЯНЕ НА СЛЕДБОЛНИЧЕН РЕЖИМ.
Медицински критерии за дехоспитализация:
– липса на значими субективни оплаквания; 
– изчезване на симптомите на интоксикацията; 
– липса на активен хирургически проблем;
– коригирани стойности на кръвната захар на диабетика;
– поява на свежи гранулации, позволяващи лечение на болния извън специализирано лечебно заведение 
за активно лечение;
– липса на системен инфламаторен отговор; 
– стабилна имобилизация на засегнатият крайник, при необходимост; 
– размер на тъканните дефекти, позволяващи лечение извън  лечебни заведения за активно лечение;
– рана без некротични тъкани, които да изискват спешно оперативно отстраняване 
Довършване на лечебния процес и проследяване
В цената на клиничната пътека влизат до два контролни прегледа при явяване на пациента в рамките на 
един месец след изписване и задължително записани в епикризата. 
Контролните прегледи след изписване на пациента се отразяват в специален дневник/журнал за прегледи, 
който се съхранява в диагностично-консултативния блок на лечебното заведение – изпълнител на болнична 
помощ. 
При диагноза включена в Наредбата за диспансеризация, пациентът се насочва за диспансерно наблюде-
ние, съгласно изискванията на същата. 
5. МЕДИЦИНСКА ЕКСПЕРТИЗА НА РАБОТОСПОСОБНОСТТА – извършва се съгласно Наредба за 
медицинската експертиза на работоспособността.
ІІІ. ДОКУМЕНТИРАНЕ НА ДЕЙНОСТИТЕ ПО КЛИНИЧНАТА ПЪТЕКА
1. ХОСПИТАЛИЗАЦИЯТА НА ПАЦИЕНТА се документира в „История на заболяването“ (ИЗ) и в част ІІ 
на „Направление за хоспитализация“, бл.МЗ – НЗОК №7.
2. ПРЕДОПЕРАТИВНА БОЛНИЧНА ДОКУМЕНТАЦИЯ – включва попълване на лист за Предоператив-
на анестезиологична консултация (Документ №2) и задължителна предоперативна епикриза – документите се 
оформят съгласно Медицински стандарти „Анестезия и интензивно лечение“ и „Хирургия“.
3. ДОКУМЕНТИРАНЕ НА ЛЕЧЕНИЕТО:
3.1. Документиране на предоперативни дни (в ИЗ и Документ №1, който е неразделна част от ИЗ.).
3.2. Документиране на операцията – изготвяне на оперативен протокол (съобразно Медицински стандарти 
„Хирургия“).
3.3. Документиране на следоперативните дни (в ИЗ и Документ №1, който е неразделна част от ИЗ.).
4. ИЗПИСВАНЕТО/ПРЕВЕЖДАНЕТО КЪМ ДРУГО ЛЕЧЕБНО ЗАВЕДЕНИЕ СЕ ДОКУМЕНТИРА В:
– “История на заболяването“;
– част ІІІ на“Направление за хоспитализация“, бл.МЗ – НЗОК №7;
– епикриза – получава се срещу подпис на пациента (родителя/настойника), отразен в ИЗ.
5. ДЕКЛАРАЦИЯ ЗА ИНФОРМИРАНО СЪГЛАСИЕ (Документ №..........................) – подписва се от паци-
ента (родителя/настойника) и е неразделна част от „История на заболяването“.
ДОКУМЕНТИ №№ 1, 2 И ДЕКЛАРАЦИЯТА ЗА ИНФОРМИРАНО СЪГЛАСИЕ СЕ ПРИКРЕПЯТ КЪМ 
ЛИСТ „ИСТОРИЯ НА ЗАБОЛЯВАНЕТО“.
ДОКУМЕНТ № 4
ИНФОРМАЦИЯ ЗА ПАЦИЕНТА (РОДИТЕЛЯ/НАСТОЙНИКА/ПОПЕЧИТЕЛЯ)
ФЛЕГМОН – ФЛЕГМОНОЗНА РАНЕВА ИНФЕКЦИЯ
Флегмонозният възпалителен процес се характеризира с нагнояване. Той може да бъде първично остро 
гнойно хирургично заболяване (пиогенен флегмон) или да се развие при наличие на рана от различен харак-
тер като вторично заболяване (пиогенна ранева инфекция).
Флегмоните са по-тежка форма на гнойно-възпалителния процес. Характерно за тях е неограниченото 
разпространение на гнойната инфекция в междуклетъчното пространство.
Флегмонът може да се развие в различни тъкани и органи и съответно анатомичното му местонахож-
дение носи наименованието си (субкутанен, субфасциален, интрамускулен, костномозъчен, парапроктален и 
др.). Особено динамично се развиват флегмоните в междутъканните и междуорганните пространства с рехава 
клетъчна тъкан. Затова особено опасни са медиастиналните, ретроперитонеалните флегмони и флегмоните 
на тазовата тъкан. Флегмонът може да засегне едновременно различни видове тъкани, свързани анатомично 
помежду си. Такива са флегмоните на коремната и гръдната стена, флегмонозният артрит и др.
Разпространението, динамиката на развитие на флегмона и тъканните поражения се обуславят от виру-
лентността на микробите, съпротивителните сили на организма и анатомичната структура и морфология.