Държавен вестник, бр. 12, 2015 г., стр. 30

СТР.  30	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  12
ливо съгласие – ако в предвидения законов 
срок от постъпване на уведомлението той 
не възрази срещу износа – приема се, че е 
налице мълчаливо съгласие за извършването 
му (чл. 217в, ал. 4 ЗЛПХМ).
Информацията за лекарствения продукт се 
предоставя от притежателя на разрешението 
за употреба, защото негово е задължението да 
осигури достатъчно количества от лекарстве-
ния продукт за задоволяване на потребностите 
на населението (чл. 68, ал. 1, т. 9 ЗЛПХМ) 
и обхваща всички налични количества при 
всички търговци на едро и на дребно.
При преценката за даване на мълчаливо 
съгласие законът е предвидил да се събира 
информация само за лекарствения продукт, 
предназначен за износ, и неговото потребление 
шест месеца назад от уведомяването, както 
и за доставените количества от притежателя 
на разрешението за употреба. Не е предви-
дено да се събира информация и за другите 
лекарствени средства от същата група, из-
ползвани за лечение на същото заболяване. 
Ако в тридесетдневен срок от постъпването 
на уведомлението изпълнителният директор 
на ИАЛ не възрази, износът се осъществява.
Предпоставките за отказ за извършването 
на износ на конкретния лекарствен продукт 
са посочени в чл. 217, ал. 5 ЗЛПХМ: 1. на-
личните количества лекарствен продукт да 
не са достатъчни за задоволяване здравните 
потребности на населението; 2. в резултат на 
износа може да настъпи временен недостиг 
от необходимите за здравните потребности за 
населението лекарствени продукти; 3. липсата 
на достатъчни количества от конкретния ле-
карствен продукт може сериозно да застраши 
здравето на населението.
Няма съмнение, че с приетото допълне-
ние на ЗЛПХМ и създаването на чл. 217в се 
променя присъщото съдържание и се влага 
ново съдържание в установения уведомителен 
режим, който чрез промените се превръща за 
всяка сделка за износ на конкретен лекарствен 
продукт в разрешителен. Така вън от общото 
разрешително, което търговецът на едро на 
лекарствени продукти трябва да притежава, 
се изисква и допълнително разрешение на 
конкретно основание, установено от анализа 
за достатъчност на съответния лекарствен 
продукт, включен в ПЛС. 
Текстът е насочен срещу паралелната дист-
рибуция, в която законът вижда причина за 
недостиг на лекарства. Посочването на твърде 
различни групи хипотези, макар и обединени 
под общия белег „недостатъчност“ по чл. 217в, 
ал. 5, т. 1 – 3 ЗЛПХМ, и свеждането им от 
гледна точка на правните последици и целения 
резултат под един общ знаменател поставя 
на изпитание съобразността на законовата 
разпоредба с конституционните изисквания. 
Може в определена степен да се оправдаят 
особеностите в начина, по който законът 
урежда материята, но това не означава, че 
е съобразен чл. 19, ал. 2 от Конституцията. 
Подходът и формулировките в текста на 
чл. 217в ЗЛПХМ имат за последица извода, 
че критерият достатъчност не задоволява, че 
всъщност няма точен конкретен критерий 
за всяка хипотеза и са възможни отклоне-
ния, които водят до неконституционност 
на възприетото решение. Не се отчитат и 
обхващат разнообразните причини и прояви 
на тази недостатъчност. Да се приеме, че във 
всички случаи, когато сме в хипотезата на 
обстоятелства, обосноваващи прилагането на 
чл. 52, ал. 3 от Конституцията, е оправдано 
законодателно ограничаване на свободната 
стопанска инициатива и по-конкретно на 
износа, означава да се игнорират всички ос-
танали принципи, да се установява неравно 
отношение към износителите. Закрилата на 
здравето несъмнено е същност и е в центъра 
на политиката в здравеопазването, но не тряб-
ва да се абсолютизира, а да се търси баланс, 
какъвто в случая с оспорената разпоредба, 
дори да се приеме, че е налице необходимост 
от ограничаване на износа, не е намерен.
Конституционната норма на чл. 19, както 
показва целият икономически живот в стра-
ната и както това е намерило отражение при 
изграждането на българското законодателство 
и трайната практика на Конституционния съд, 
няма само декларативен характер. Тази норма 
е израз на свободата на осъществяване на 
стопанската дейност и най-важен инструмент 
за изразяване на икономическата самостоя-
телност, основна предпоставка за развитието 
на пазарната икономика и на обществените 
отношения, които пряко се градят върху нея. 
Без да се отрича дължимата от държавата 
грижа за здравето на гражданите, има и други 
изисквания, които трябва да бъдат съобразе-
ни, и затова именно Конституцията създава 
система от правила с принципно значение, 
които трябва едновременно да се спазват, да 
се прилагат и които взаимно си влияят. Затова 
при оценка на конституционосъобразността 
на едно законово положение следва да се съо-
брази изискването за пропорционалност като 
елемент на принципа на правовата държава. 
Само така се стига до законодателни дейст-
вия в съответствие и прилагане на идеите 
на правовата държава. Следователно както 
при прилагане на всички принципи, така и 
при законовото уреждане на дистрибуцията 
на лекарствените продукти трябва да се 
търси адекватната мяра за приложението на 
чл. 19 от Конституцията. Това се налага и 
от няколко фактора: първо, от сложността и