Държавен вестник, бр. 66, 2014 г., стр. 117

БРОЙ  66	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  117  
Психози, специфични за детството
Към тази рубрика са включени психози, 
започнали преди пубертета: инфантилен аути­
зъм, дезинтегративна психоза, атипична детска 
психоза, други и неуточнени.
При тях са нарушени степенно социалната 
употреба на речта, жестикулирането, интерпер­
соналните връзки.
Разнообразните атипични психози в детството 
могат да имат само и в лека степен някои черти 
на инфантилния аутизъм (стереотипно повтарящи 
се движения, хиперкинезия, самонаранявания, 
забавено речево развитие и др.) с различна по 
степен интелигентност.
Решенията по годността са дадени в таблицата. 
Невротични разстройства (неврози)
Това са психични състояния без доказана 
органична основа, при които пациентът за­
пазва критичност и чувство за реалност, като 
разграничава болестните си преживявания и 
представи от обективната реалност. Въпреки че 
водят до определена степен на дезадаптация, тя 
е значително по-слабо изразена, отколкото при 
психозите. При по-леките разновидности на тези 
разстройства, често наблюдавани в предния фронт 
на здравеопазването, смесицата от симптоми са 
нещо обичайно (най-често се съчетават депресия 
и тревожност).
Диагностицирането на неврозите се провежда 
в психиатричния стационар. Тук е особено важно 
наличието на коректна и достатъчна информация 
от различни източници (информация от прекия 
началник, здравно-производствена характерис­
тика, здравна книжка, мнение от лекаря на по­
делението) за жизнения път на индивида, както 
и психологическите изследвания, провеждани в 
амбулаторни и стационарни условия.
Преценката на годността е индивидуална. 
При вземането на експертно решение се отчитат 
няколко фактора. На първо място, се оценява 
интензивността на симптоматиката (тежест на 
протичането) и съответно до каква степен това 
се отразява на професионалната и житейската 
дезадаптация на индивида. На второ място, се 
оценяват спецификите на невротичното раз­
стройство – продължителност на състоянието 
и степента на повлияване на терапевтични ин­
тервенции, както и възможностите на индивида 
за справяне със състоянието си (самостоятелно 
или с психологическо подпомагане и поддръжка). 
При тежки форми, неподдаващи се на систем­
но и продължително (в рамките на една година) 
лечение, служителите и кандидат-служителите 
се определят като негодни за работа в МВР по 
всички графи.
При умерена изразеност на проявите, добър 
отговор на терапия в рамките на една година 
и с достатъчна степен на социално-трудова 
приспособимост преценката е индивидуална за 
служителите по всички графи.
При изразени, но временни прояви, ненару­
шаващи рязко социално-трудовата адаптация и 
добре повлияващи се от терапевтични интервен­
ции в рамките на половин година, служители и 
кандидат-служители по графи 2 и 3 се определят 
като годни за работа в МВР.
Личностовите разстройства
Обхващат дълбоко заложени и трайни моде­
ли на поведение, които се изразяват в ригиден 
начин на реагиране спрямо широк диапазон от 
лични и социални ситуации. Те представляват 
или екстремни, или значителни отклонения от 
начина, по който средният индивид от дадена 
култура възприема, мисли, чувства и най-вече 
се отнася спрямо другите. Подобни поведен­
чески стереотипи имат устойчив характер и 
обхващат многобройни области на поведени­
ето и психологичното функциониране. Често, 
но не винаги те са свързани със субективно 
преживяване на дистрес и нарушено социално 
функциониране. 
Следва да се обърне внимание на някои спе­
цифики при този вид разстройства. Личностовите 
разстройства рядко са клиничен проблем, нужда­
ещ се от специализирано лечение в психиатричен 
стационар. Доколкото те са чисто поведенчески 
(т.е. немедицински) проблем, по-важно за екс­
перта при оценка на състоянието е коректно 
събраната информация от повече източници и 
психологическо изследване, проведено в амбу­
латорни условия. Тези състояния са до голяма 
степен стационирани и като цяло търпят слаба 
динамика във времето. Тази динамика се опис­
ва с термините компенсация – декомпенсация. 
Приема се, че личностовите разстройства се 
диагностицират главно в стадия на декомпен­
сация – когато поведението на индивида стане 
дезадаптивно и започне да затруднява безпро­
блемното му функциониране.
В практиката, когато става дума за хора с 
личностово разстройство, експертните ситуации 
са два типа:
1. Служители с компенсирано личностово 
разстройство, които в условията на специфични 
натоварвания в системата на МВР показват по­
веденческа декомпенсация (т.е. декомпенсират).
2. Служители с личностово разстройство, 
стремящи се да попаднат в системата на МВР, 
където по тяхна преценка биха получили 
възможност да компенсират поведението си, 
но вместо това демонстрират чести деком­
пенсации.
При преценка на годността се вземат предвид 
следните критерии:
1. Степента на декомпенсация на индивида 
(т. е. до каква степен личностовите особености 
довеждат индивида до социално-трудова деза­
даптация).
2. Честотата на епизодите на декомпенсация.
3. Начините за справяне с поведенческите 
проблеми и тяхната ефикасност.
При изразени поведенчески нарушения, во­
дещи до силно изразена и трайна (в рамките на 
една година) социално-трудова дезадаптация, 
служители и кандидат-служители се преценяват 
като негодни за работа в МВР.
При умерени или леко изразени поведенчески 
нарушения, но при устойчива социално-трудова 
адаптация преценката по графи 3, 5, 6 е инди­
видуална.
Кандидатите за работа по графи 1, 2 и 4 са 
негодни.