Държавен вестник, бр. 64, 2017 г., стр. 33

БРОЙ  64	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  33  
основна за наредбата институция е постъпило 
в Министерството на здравеопазването и кое 
от двете е взето предвид и обсъдено, не е ясно. 
От горното следва да се заключи, че не е 
налице обсъждане на възраженията и пред­
ложенията от вносителя и приемащия орган 
на съответния нормативен акт, а формалното 
им обобщаване в таблица и мнение за тях­
ната основателност от съответни дирекции в 
Министерството на здравеопазването, което 
противоречи на чл. 77 АПК и принципите на 
чл. 26, ал. 1 ЗНА. Процедурата по приемане на 
нормативния административен акт е разписана 
императивно в закона и неизпълнението є е 
съществено нарушение, което представлява 
самостоятелно основание за отмяна.
Настоящият съдебен състав приема за ус­
тановено по делото, че оспореният подзаконов 
нормативен акт е издаден и в нарушение на 
чл. 28, ал. 2 ЗНА. Основателно е оплакването 
на жалбоподателите, че в мотивите за при­
емане на постановлението е посочено само, 
че няма да доведе до „пряко  и/или косвено 
въздействие върху държавния бюджет“, без 
обаче да се посочва да е извършен анализ 
и оценка на финансовите възможности на 
бенефициентите на наредбата. Едно от ос­
новните изисквания за законосъобразност 
на всяко въведено административно регули­
ране на стопанската дейност е преценката 
за разходите, които лицата, извършващи 
дейността, трябва да направят, за да спазят 
въведените нормативни изисквания. В слу­
чая липсата на каквито и да било мотиви 
за необходимостта от въведените собствени 
способности на структурите от различните 
нива на компетентност и за преценката за 
финансовата тежест, която тези структури 
трябва да понесат, за да посрещнат норматив­
ните изисквания, не дава възможност на съда 
да извърши контрол за законосъобразност на 
подзаконовия нормативен акт. Не може да се 
прецени и въздействието, което въведеното 
изискване би имало върху конкуренцията. 
Следва да се отчита и фактът, че става въп­
рос за предоставяне на медицински услуги. 
При тях не само конкуренцията е важна, 
но особено значение има достъпността на 
услугата. А въведените изисквания за собст­
вени способности при липса на обосновка 
за значението на вида на собствеността за 
качеството на услугата не дава възможност 
на съда да извърши контрол за този елемент 
на законосъобразността на акта.
Видно от изложеното, оспорената наредба 
е приета при нарушение на чл. 26, ал. 1 и 
чл. 28, ал. 2 ЗНА. Това нарушение води до 
невъзможност съдът да извърши контрол за 
законосъобразност на подзаконовия нормати­
вен акт с относими законови разпоредби. Това 
налага оспореният подзаконов нормативен 
акт да бъде отменен като незаконосъобразен.
С оглед на изхода от спора, направеното 
от жалбоподателите искане и на основание 
чл. 143, ал. 1 АПК съдът следва да осъди 
ответника да заплати на жалбоподателите 
направените по делото разноски. Същите, 
видно от представените по делото списъци 
на разноските от двама от жалбоподателите, 
са в размер по 410 лв. за всеки жалбоподател. 
Водим от горното и на основание чл. 193, 
ал. 1 АПК, Върховният административен съд
Р Е Ш И :
Отменя Наредбата за критериите и реда 
за избор на лечебни заведения за болнична 
помощ, с които Националната здравнооси­
гурителна каса сключва договори, приета с 
Постановление № 45 на Министерския съвет 
от 9.03.2016 г. (ДВ, бр. 19 от 11.03.2016 г.).
Осъжда Министерския съвет на Република 
България да заплати на сдружение „Нацио­
налното сдружение на частните болници“ и 
сдружение „Център за защита правата в здра­
веопазването“ сторените по делото разноски 
в размер 410 лв. на всеки от тях. 
На основание чл. 194 АПК след влизане 
на решението в сила същото да се обнародва 
в „Държавен вестник“.
Решението може да се обжалва с касационна 
жалба пред петчленен състав на Върховния 
административен съд в 14-дневен срок, смята­
но от датата на съобщението, че е изготвено.
Председател:
Георги Колев
5776