Държавен вестник, бр. 44, 2010 г., стр. 7

БРОЙ  44	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  7  
че въведените изисквания за качество трябва 
да се третират като ограничаване на достъпа 
до медицинска помощ по смисъла на ал. 1 от 
същия конституционен текст. В този контекст 
и чл. 81, ал. 2 ЗЗ свързва правото на достъпна 
медицинска помощ с прилагане на принципите 
на своевременност, достатъчност, качество и 
равнопоставеност при оказване на тази помощ, 
което намира израз в останалите критерии на 
чл. 59в, т. 1, 2 и 3 относно обезпечеността на 
лечебното заведение с квалифициран персонал 
на основен трудов договор, наличие на меди-
цинска апаратура и техника и осигуряване на 
24-часово изпълнение на спешна медицинска 
помощ.
3.2. Конституционна делегация е предвидена 
и с чл. 52, ал. 2 от Конституцията относно за-
коновата уредба на условията за финансиране 
на здравеопазването. Тя също е свързана с въз-
можността държавата по законодателен ред да 
поставя изисквания на лечебните заведения за 
болнична помощ, които договарят със здравната 
каса. Това произтича от характеристиката на 
здравното осигуряване, което, от една страна, 
се финансира от държавния бюджет, а от друга, 
акумулираните в НЗОК публични средства, фор-
мирани и от други източници – преди всичко 
лични или колективни здравни вноски, трябва 
да се управляват от нейната администрация по 
начин да се обезпечи оптимизация на тяхно-
то разходване с най-голям ефект за опазване 
здравето на осигурените лица. Тази оптимиза-
ция не може да се постигне без предвиждане 
в законовата уредба на определени критерии 
за качество на медицинската помощ, на които 
трябва да отговаря изпълнителят на пакета 
медицински дейности, обезпечени с бюджета 
на НЗОК – лечебно заведение за болнична 
помощ. Ако всяко лечебно заведение за бол-
нична помощ, без съобразяване на определени 
критерии за качество на предлаганите от него 
медицински услуги, може да договаря и да 
получи финансиране от НЗОК, ограниченият 
финансов ресурс на здравното осигуряване няма 
да може да се използва достатъчно ефективно 
по предназначението си да осигури достъпна 
медицинска помощ. Лечебните заведения, които 
не отговарят на критериите, посочени в чл. 59в 
ЗЗО, ще получат финансиране, без да предлагат 
качествени здравни услуги за пациентите си, а 
тези, които биха могли да ги осигурят, ще бъдат 
засегнати от недофинансиране поради неефек-
тивното използване на общия ресурс на НЗОК, 
което ще се отрази негативно на качеството 
на медицинската помощ, предоставяна от тях.
3.3. Аргумент за противоконституционност 
на оспорената разпоредба на чл. 59в ЗЗО не 
може да бъде твърдението на вносителите 
на искането, че въвеждането на визираните 
в текста критерии имат дискриминационен 
характер и могат да доведат до закриване на 
лечебни заведения за болнична помощ. Този 
резултат се свързва от тях с обстоятелството, 
че след като болниците не отговарят на тези 
критерии, те не биха получили финансиране 
от НЗОК, с което фактически би се ограничил 
достъпът до медицинска помощ на гражданите, 
въпреки че те са заплатили своите здравно­
осигурителни вноски.
Това разбиране противоречи на вече по-
соченото по-горе, че медицинската помощ е 
регулирана от държавата дейност. Отричането 
на такава регулация, каквото по същността си 
представлява искането да отпаднат критерии-
те, по които се оценяват лечебните заведения, 
които могат да получат финансиране от НЗОК, 
означава медицинските дейности да се осъ-
ществяват от субекти, които не отговарят на 
тези изисквания, представляващи гаранции за 
живота и здравето на осигурените лица, нуж-
даещи се от лечение. Така разбирана, достъп-
ността на медицинската помощ би накърнила 
конституционните правомощия на държавата 
по чл. 52, ал. 3 и 5 от Конституцията, свързани 
със защитата на общественото здраве.
Въвеждането на критериите на чл. 59в ЗЗО 
няма дискриминационен характер и защото 
никой от тези критерии не е относим към 
някой от социалните признаци на чл. 6, ал. 2 
от Конституцията, на основание на който се 
ограничават права или създават привилегии, 
с което се нарушава принципът на равенство 
пред закона. Те са неутрални и имат базисно 
значение за осъществяване на медицинските 
дейности. Същите не третират по различен начин 
както лечебните заведения за болнична помощ 
с оглед техния вид, характер на собствеността 
и местонахождение, така и здравноосигурените 
лица, които ползват медицински услуги. Поради 
това критериите на чл. 59в ЗЗО не ограничават 
свободния избор на гражданите да потърсят 
медицинска помощ от най-подходящото според 
тяхното разбиране лечебно заведение, незави-
симо от местоживеенето си, на което съответ-
ства възможността всяка болница да може да 
обслужва пациенти от цялата страна съобразно 
предмета си на лечебна дейност. По този начин 
не е ограничен достъпът до медицинска помощ 
като възможност на здравноосигурените лица 
при заболяване да получат лечение при равни 
условия.
3.4. Ограничението на достъпа до медицин-
ска помощ с въвеждане критериите на чл. 59в 
ЗЗО се обосновава от вносителите на искането 
с фактическото неравенство в условията за 
предоставяне на здравни услуги, съществуващи 
в определени лечебни заведения, тъй като те 
не биха могли да изпълнят тези критерии и да 
сключат договори с РЗОК. Този аргумент не е 
релевантен, тъй като контролът за конститу-
ционосъобразност се отнася до съответствието 
на оспорената разпоредба на чл. 59в ЗЗО с 
принципа на юридическото равенство, а както 
се посочи по-горе, той не е нарушен.