Държавен вестник, бр. 2, 2021 г., стр. 12

СТР.  12	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  2
приложна, иновационна, предприемаческа, 
експертна и други свързани дейности от полза 
за икономиката и обществото са огромни.
Основни предизвикателства, свързани с по­
вишаване на ролята на науката и иновациите:
1) Необходимост от развиване на критич­
на маса от човешки и материални ресурси в 
повече висши училища, отчитайки техните 
традиции и регионални особености, които да 
осигурят необходимата база, знания и умения 
за развитието на науката и за решаване на 
важни научни и научно-приложни задачи в 
различни области на икономическия и об­
ществения живот.
2) Необходимост от активизиране на научна­
та и научно-приложната дейност във висшите 
училища чрез допълнително развиване и под­
ходящо балансиране на институционалните, 
програмните и конкурсните форми за пуб­
лично финансиране, а също и на проектната 
дейност с фирмено финансиране.
3) Необходимост от пълно прилагане на 
правилата за научна етика и на принципите 
за прозрачност, отворена наука и отворени 
иновации.
4) Необходимост от стимулиране на по-
активното включване на преподавателите 
и студентите в решаването на практически 
проблеми, за което са нужни разнообразни 
механизми и стимули, вкл. чрез използване 
на целеви критерии за академично израстване, 
усъвършенстване на правилата за формиране 
на работна заплата, премахване на пречките 
пред частното финансиране на научно-при­
ложни проекти, регламентиране на смесено 
публично-частно финансиране на докторанти 
и др.
5) Необходимост от въвеждане на качест­
вено практическо обучение по иновации и 
предприемачество във всички професионал­
ни направления за изграждане на предпри­
емаческа култура в следващите поколения 
специалисти.
6) Подобряване на механизмите за плани­
ране, управление и координация на научния и 
иновационния процес, както и на инструмен­
тите за устойчиво и ефективно развитие на 
българската научна и иновационна екосистема.
2.3 Всеобща дигитализация и развитие 
на образователни системи, които допълват 
или са алтернативни на класическото висше 
образование
Дигитализацията е материален процес 
на преобразуване на аналогови масиви и 
потоци информация в цифрови такива. През 
последните години на ХХ век много области 
на социалния живот се преструктурираха 
около цифровата комуникация и медийните 
инфраструктури. Съществена част от тези 
дейности е свързана със системата на висшето 
образование, чиято мисия, динамика и ре­
зултати въздействат силно върху културата, 
материалния просперитет и сигурността на 
нацията ни. В този смисъл всяка промяна 
в нагласите, методите за управление и въз­
приемане, а също и в скоростта на процеса 
заслужават специално внимание.
Данните за България са обезпокоителни. 
Според Индекса за навлизането на цифрови­
те технологии в икономиката и обществото 
DESI през 2019 г.3 България се нарежда на 
последното място сред европейските страни, 
като през 2018 г. е била на 26 място. Стра­
ната ни е значително под средния резултат 
в измерението „Човешки капитал“, като ця­
лостното равнище на уменията в областта на 
цифровите технологии е сред най-ниските в 
ЕС. Едва 11 % от хората притежават умения 
над основните, което представлява по-малко 
от една трета от средната стойност за ЕС.
Трябва да се отчетат и някои различия меж­
ду съвременните поколения млади хора. След 
1980 г. са дефинирани три поколения – често 
обозначавани като Y, Z и α, които са свикнали 
да използват различни технологии. Например, 
Y идентифицираните са израснали с компю­
трите, мобилните телефони и видеоигрите, 
докато принадлежащите към Z поколението 
се свързват повече с таблети, смартфони и 
приложения за тях.4
Нуждата от спешна дигитализация на цяло­
то образование, предизвикана от избухването 
на пандемията от COVID-19 през 2020 г., 
само илюстрира колко належащи и важни 
са промените във висшето образование и 
във всички останали сфери на живота в тази 
посока. Това, което днес изглежда наложено 
от извънредна ситуация, може да се окаже 
масова практика през следващите години. 
Същевременно дигитализацията не отменя 
нуждата от пряк личностен контакт между 
преподавателя и студентите – тя по-скоро 
променя целите и съдържанието на този 
контакт (напр. начините на обмен, анализ 
и осмисляне на информацията), а оттам мо­
дифицира ролите на участниците и неговата 
организация.
Може да се обобщи, че през последните 
години дигитализацията се превърна в ос­
новно средство за осигуряване на достъп до 
по-качествено ВО, за по-голяма интернациона­
лизация и за осъвременяване на методите за 
преподаване, съобразно с нагласите и интере­
сите на младите поколения. Дигитализацията, 
ако е реализирана правилно и с грижа за 
студента, може да адресира и един от най-
тежките проблеми на съвременното висше 
образование, а именно да осигури качествено 
3 https://ec.europa.eu/digital-single-market/desi
4 Thomas, Michael (April 19, 2011). Deconstructing Digital 
Natives: Young People, Technology, and the New Literacies. 
Taylor & Francis. ISBN 978-1-136-73900-2.