Държавен вестник, бр. 66, 2005 г., стр. 29

Б Р О Й  66
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  29
5. Териториалните общности или власти,
съставляващи групата, трябва да вземат необ-
ходимите мерки за прилагането или изпълне-
нието на решенията на групата в границите на
компетенциите, поверени им от вътрешното
законодателство на договарящата страна, към
която принадлежат.
Член 12—Финансиране и контрол на групата
Член 4, т. 2, ал. c и d и чл. 6, т. 2 от Допълни-
телния протокол към Рамковата конвенция са
приложими към групите за трансгранично сът-
рудничество, създадени по силата на това меж-
дудържавно 
споразумение.
Член 13—Персонал на групата
1. Собственият персонал, назначаван от гру-
пата, се заплаща от нейния бюджет.
2. Този персонал се подчинява на вътреш-
ното законодателство на договарящата стра-
на, на чиято територия се намира седалището
на групата.
Член 14—Разпускане и ликвидация на групата
1. Групата се разпуска пълноправно или по-
ради изтичане на периода, за който е била сфор-
мирана, или след завършване на операцията,
която е била предмет на дейността є. Тя може
да бъде разпусната и по единодушно решение
на своите членове.
2. Условията за нейната ликвидация предвиж-
дат гарантиране на правата на трети страни.
Член 15—Невалидност на групата
Споразуменията за трансгранично сътруд-
ничество, създадени от групите и определящи
техните устави, са невалидни, ако противоре-
чат на разпоредбите на това междудържавно
споразумение. Въпросната невалидност се дек-
ларира по силата на вътрешното законодател-
ство на съответната договаряща страна. Оста-
налите страни се уведомяват без отлагане.
Член 16—Спорни въпроси
1. В случай на спор, свързан с функционира-
нето на групата, противопоставящ я на един или
няколко от нейните членове, компетентната
юрисдикция се определя от вътрешното зако-
нодателство на договарящата страна, на тери-
торията на която е седалището на ответника.
2. В случай на делегиране в полза на групата
на задачи на териториалните общности или влас-
ти, които я съставляват, третите страни запаз-
ват по отношение на териториалните общности
или власти всички права, действия и апелации,
от които биха се ползвали, ако последните бяха
изпълнили сами въпросните задачи.
3. Всички останали спорове, възникнали от
функционирането на обществената или частна-
та група, се отнасят до съда по силата на вът-
решното законодателство на всяка договаряща
страна или по силата на дадено международно
споразумение.
Заключителен член
Разпоредбите на това междудържавно спо-
разумение не нарушават вътрешното законода-
телство на всяка от договарящите страни освен
в случаите, в които са несъвместими с него.
ОБЯСНИТЕЛНА БЕЛЕЖКА ВЪВ ВРЪЗКА С
МОДЕЛА НА МЕЖДУДЪРЖАВНО СПОРА-
ЗУМЕНИЕ И МОДЕЛА НА УСТАВ НА ГРУ-
ПИТЕ ЗА ТРАНСГРАНИЧНО СЪТРУДНИ-
ЧЕСТВО СЪС СТАТУТ НА ЮРИДИЧЕСКО
ЛИЦЕ
I. Общи съображения
1. Член 3 от Допълнителния протокол към
Европейската рамкова конвенция от 21 май
1980 г. за трансгранично сътрудничество меж-
ду териториалните общности или власти пред-
вижда създаването на (местен) орган за транс-
гранично сътрудничество. Този орган може да
има статут на юридическо лице и според слу-
чая може да бъде с обществен или с частен
характер.
Изработването на модел на устав за подобен
орган се сблъсква с редица трудности. Първата
е свързана с евентуалното разширяване на меж-
дународните юридически основи на устава (№ 2),
а втората—с определянето на обществения или
частния характер на съответния орган (№ 3).
Третият въпрос се отнася до необходимостта да
се състави устав, подходящ и за органи, които
не са със статут на юридически лица (№ 4).
Четвъртият проблем се отнася до юридически-
те формулировки за създаване на органи за
трансгранично сътрудничество (№ 5). Петата
трудност се съдържа в решението за избора на
вътрешното законодателство, което ще се при-
лага (№ 6). И накрая трябва да се вземе реше-
ние относно някои съществени разпоредби, свър-
зани с организацията, компетенциите и функ-
ционирането на органа (№ 8).
2. Съответните роли на международното
и на вътрешното законодателство по отно-
шение на устава. Член 3 от Допълнителния
протокол към Рамковата конвенция като че
ли не осигурява адекватна основа за модела
на устав на (местния) орган за трансгранично
сътрудничество. Би трябвало уставите да се
отнасят за едно или повече национални зако-
нодателства по въпроси като публичноправ-
ните прерогативи на органа, нормативната
уредба на труда и пенсионирането на персо-
нала или данъчния режим, от който да се ръ-
ководи органът и неговият персонал. Всъщ-
ност самият протокол недвусмислено пре-
праща към едно или повече национални зако-
нодателства, това на държавата, в която се
намира седалището, или тези на всички заин-
тересовани държави, що се отнася до юриди-
ческото лице, актовете и контрола на органа.
Тъй като не е възможно да се изключи из-
цяло прилагането на националните закони,
въпросът е да се знае дали уставите на орга-