Държавен вестник, бр. 24, 2017 г., стр. 155

БРОЙ  24	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  155  
дения, които да осъществяват спешна помощ, 
предполага наличие на значителен собствен 
финансов ресурс. В мотивите на наредбата се 
съдържа изявление, че за изпълнението не са 
необходими бюджетни средства, но никъде не 
е разглеждан въпросът за финансовия ресурс, 
който е необходим на лечебните заведения за 
болнична помощ, които трябва да приведат 
собствената си материална база и човешки 
ресурси от специалисти към изискванията на 
глава четвърта от наредбата. Твърде неясно е 
и твърдението, че въвеждането на стандарта 
в практиката е подкрепено със средства по 
приоритетна ос 4 „Регионална здравна инфра­
структура“ на Оперативна програма „Региони 
в растеж“ 2014 – 2020 г. Няма разчет колко 
болнични заведения могат да ползват средства 
от тази програма, каква част от необходимия 
финансов ресурс би следвало да покриват и 
със собствени средства.
Основателно е и твърдението в жалбата, 
че процесната наредба е приета в нарушение 
на изискванията на Закона за ограничаване 
на административното регулиране и админи­
стративния контрол над стопанската дейност 
(ЗОАРАКСД). Съгласно чл. 3, ал. 1 ЗЛЗ лечеб­
ните заведения се създават по Търговския закон, 
като осъществяват дейността си след издаване 
на разрешение от министъра – чл. 46, ал. 1 
ЗЛЗ. В чл. 6, ал. 1 ЗЛЗ е заложено условието 
лечебните заведения при осъществяване на 
дейността си да спазват медицински стандарти 
за качество на оказваната медицинска помощ, 
които стандарти се утвърждават с наредби на 
министъра на здравеопазването, а върху спаз­
ването на стандарти се осъществява контрол 
по реда на ал. 5 от нормата. Нарушаването 
на утвърдените стандарти е скрепено с иму­
ществена санкция – чл. 116а ЗЛЗ. Безспорно е 
налице административно регулиране на дей­
ността, осъществявана от лечебните заведения 
при изпълнение на медицинските стандарти. 
Този факт предполага прецизиране съответ­
ствието на текстовете от наредбата с нормите 
от ЗОАРАКСД в случая с чл. 3, ал. 1. Съдът 
счита за основателно и твърдението в жалба­
та, че новите изисквания по наредбата водят 
до ограничаване на конкуренцията, тъй като 
спешната медицина ще се осъществява само 
от лечебни заведения, разполагащи с добро 
финансиране, за да отговорят на изисквания­
та на стандарта. Това, от своя страна, води и 
до нарушаване правата на пациентите, които 
ще бъдат лишени от възможността да бъдат 
приети за спешно лечение от най-близкото до 
тях спешно отделение, ако то не е успяло да 
покрие критериите по оспорения медицински 
стандарт.
Наличието на ясни и обосновани мотиви 
по изготвяне на подзаконовия нормативен акт 
е от значение за проверката дали предложе­
ната ревизия на стандарта е пропорционална 
с оглед необходимите на лечебните заведения 
финансови средства, за да отговорят на изис­
кванията на новия стандарт и целения резултат 
за високо качество на спешното медицинското 
обслужване. 
Липсата на надлежна обосновка в мотиви­
те на Наредба № 12 от 2015 г. по смисъла на 
чл. 28, ал. 2 ЗНА препятства извършването на 
съдебния контрол по същество за съоб­разността 
на подзаконовия нормативен акт с материал­
ноправните норми, включително с принципите 
по чл. 52, ал. 1 – 3 от Конституцията на Ре­
публика България. Посочените нарушения на 
административнопроизводствените правила са 
съществени, което обуславя извод за незако­
носъобразност и отмяна на оспорената глава 
четвърта от наредбата.
С оглед изхода на спора направеното от 
жалбоподателите сдружение „Център за защита 
правата в здравеопазването“, София, сдружение 
„Национално сдружение на частните болни­
ци“, София, и Сдружението на общинските 
болници в България, Плевен, искане и на 
основание чл. 143, ал. 1 АПК съдът следва да 
осъди Министерството на здравеопазването, 
юридическото лице, в чиято структура се на­
мира органът – ответник, да заплати на жал­
боподателите направените по делото разноски. 
Същите, видно от представените по делото 
договори за правна защита и съдействие, са в 
размер 400 лв. за всеки жалбоподател.
Водим от горното и на основание чл. 193, 
ал. 1 АПК Върховният административен съд, 
шесто отделение,
Р Е Ш И :
Отменя Наредба № 12 от 30.12.2015 г. за ут­
върждаване на медицински стандарт „Спешна 
медицина“, издадена от министъра на здра­
веопазването (обн., ДВ, бр. 4 от 15 януари 
2016 г., в сила от 15.01.2016 г.) в частта глава 
четвърта – Характеристика на структурите за 
болнична медицинска помощ, осъществяващи 
медицински дейности от обхвата на медицин­
ската специалност „Спешна медицина“.
Осъжда Министерството на здравеопазване­
то да заплати на сдружение „Център за защита 
правата в здравеопазването“ със седалище и 
адрес на управление София, ул. Нишава 121, 
на сдружение „Национално сдружение на част­
ните болници“ със седалище и адрес на управ-
ление София, бул. Княз Ал. Дондуков 115А, 
и на Сдружението на общинските болници в 
България със седалище и адрес на управление 
Плевен, ул. Княз Александър Батенберг I № 7, 
по 400 лв. разноски по делото за всеки.
Решението подлежи на касационно обжал­
ване пред петчленен състав на Върховния 
административен съд в четиринадесетдневен 
срок от съобщаването му. 
Председател: 
Георги Колев
1925