Държавен вестник, бр. 96, 2012 г., стр. 198

СТР.  198	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  96
дателната власт и Министерския съвет като висш 
централен орган на изпълнителната власт със спе­
цифичните функции, предвидени в ЗВ. След тях в 
групата влизат и съответните министри със своята 
отраслова или общофункционална компетентност, 
доколкото са им възложени правомощия по упра­
влението на водите, начело с министъра на окол­
ната среда и водите.
Националното ниво на широката структура на ор­
ганите по управление на водите наред с тях включва 
и още няколко институции в лицето на ДКЕВР като 
независим орган с регулаторни функции, ИАРА, 
ИАОС, ИАППД, ИАМА, НИМХ (БАН).
Регионалните нива включват басейновите дирек­
ции и според териториалния обхват на компетент­
ност РИОСВ, директорите на националните парко­
ве, областните управители и бившите РИОКОЗ/сега 
РЗИ. Към тази група можем да причислим и асо­
циациите по В и К като особено юридическо лице, 
представляващо държавата и общините на реги­
онално ниво в качеството им на собственици на 
В и К инфраструктурата.
На общинско и местно ниво функции и пра­
вомощия в областта на водите имат съответно 
общинските съвети и кметовете на общини като 
органи на местното самоуправление и най-малките 
структурни териториални единици. 
В зависимост от вида на органа и обхвата на 
правомощията широката структура съдържа чети­
ри условни нива на национално равнище и пет 
нива на регионално равнище.
Операторите на водни услуги от отраслите 
В и К, хидроенергетика, хидромелиорации и ри­
барство и аквакултури не се включват в структу­
рата на органите, защото те са търговско-правни 
субекти, дори когато държавата или общините са 
техни еднолични собственици или собственици на 
капитала им. 
Правомощия на органите. Правомощията и 
функциите на органите на управление по водите 
съгласно разпоредбите на Закона за водите са в 
следните основни направления: управление на 
водите на национално и на басейново ниво; из­
ползване на водите и водните обекти; издаване 
на разрешителни за ползване; издаване на подза­
коновите нормативни актове по прилагането на 
закона; ръководство на дейностите по защита от 
вредното въздействие на водите; разпределение на 
групите правомощия по различните механизми на 
управление между различните органи; права и от­
говорности на директорите на басейнови дирекции; 
особени правомощия на министъра на здравеопаз­
ването и неговите органи; задълженията за водене 
на различни регистри; разпределение на контрол­
ните правомощия; административно-наказателните 
правомощия; права за завеждане на особени граж­
дански искове. В отделните отрасли съответните 
държавни органи имат и други групи функции, 
свързани с процесите на управление на водния сек­
тор, които са предвидени в нормативната уредба по 
водите, отнасяща се към съответния отрасъл.
Краткият преглед на системата от правомощия 
чрез предписаните в правната рамка на водния сек­
тор функции и правомощия показва, че постигане­
то на целите и задачите на управлението на водите 
зависи най-много от ефективното упражняване на 
правомощията от страна на министрите и от това, 
как те управляват дейността на подчинената им ад­
министрация. С изключение на правомощията им, 
свързани с разрешителния и контролния режим и 
част от ценовото регулиране, където има предви­
дени форми на съдебен контрол, то в останали­
те направления на правомощията на държавните 
органи тяхното изпълнение и ефективност не се 
контролира по никакъв друг начин освен от са­
мата държавна администрация. Участието на вод­
ните оператори, сдруженията, водните ползватели 
и другите структури на обществото е епизодично, 
със само съвещателни функции и предимно като 
получатели на официална информация, доколкото 
държавните органи са задължени да дават такава в 
областта на водите.
Пряката съпоставка на правомощията с целите 
и задачите на държавната политика на пръв поглед 
не показва разминавания или празноти. Няма цели 
и задачи, които да не бъдат покрити или да не 
са обезпечени от компетентността и отговорност­
та на органите по управление на водите, няма и 
съществуващи правомощия, които да не могат да 
бъдат отнесени съответно към някоя от целите или 
задачите. Разликата между двете групи е в обоб­
щените и по-абстрактни формулировки на целите 
и противоположния конкретно-изброителен метод 
при посочване на правомощията и излишното де­
тайлизиране на някои от тях.
Основното разминаване следва да се търси в 
ефективната организация и координация на ор­
ганите и техните правомощия, на първо място в 
съотношението на изключителното значение на 
природния ресурс и най-високата степен на об­
ществени интереси по отношение на използването 
и опазването му и еднопластовата структура на раз­
пределение на функциите и отговорността по уп­
равлението на сектора, изключително в зоната на 
изпълнителната власт и засилената концентрация 
в посока министъра на околната среда и водите 
и неговата администрация. Този въпрос се подсил­
ва и от факта, че в комплекса от правомощия са 
включени на едно място всички видове правомо­
щия – разрешителни, дефинитивни, разпоредител­
ни, информационни, контролни, санкциониращи и 
др. От началната до крайната фаза на управление 
и на двете нива участват с ефективни и съществени 
правомощия органи от една и съща структура.
На второ място, разминаването между целите, 
задачите, механизмите и крайните резултати е в 
широкото отраслово разпределение на функции 
и отговорности между отделните министерства, 
най-вече в областта на управлението на различни­
те системи на хидротехническата инфраструктура 
и търговските дружества – водни оператори. Раз­
личното управление на отделни системи хидросъо­
ръжения и стопански структури, включително със 
самостоятелна ценова политика, не може да гаран­
тира интегрирано управление на водния сектор.
На трето място, разминаване се констатира 
между високите цели, поставени при транспони­
рането на Рамковата директива за водите 2000/60 
на ЕС и останалите водни директиви, и липсата 
на хармонизация, координация и обвръзка между 
правните механизми на управление на водния сек­
тор съгласно националното законодателство. Това 
разминаване проличава най-вече в липсата и сла­
бото прилагане на икономическите механизми и 
лостове, които следва да осигурят финансирането и 
самоиздръжката на водния сектор на база система­
та „ползи/разходи“. Доказателство за това е мно­
гогодишният недостиг на огромни средства за не­