Държавен вестник, бр. 98, 2005 г., стр. 28

С Т Р .  28
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  98
можно—маршрути и превозни средства, изпол-
зване на чужда самоличност, подправени или
фалшиви документи, както и други средства за
прикриване на тяхната дейност;
е) обмен на информация и координиране на
административни и други мерки, предприети
за ранното разкриване на престъпления по тази
конвенция.
2. С оглед прилагането на тази конвенция
държавите—страни по нея, следва да разгледат
възможността за сключване на двустранни и
многостранни споразумения или спогодби за
пряко сътрудничество между техните право-
прилагащи институции, а когато такива спора-
зумения или спогодби вече съществуват—за из-
менението им. При липса на такива споразуме-
ния или спогодби между съответните държа-
ви—страни по конвенцията, страните могат да
приемат тази конвенция като правна основа за
сътрудничество между правоприлагащите ор-
гани по отношение на престъпленията по кон-
венцията. Винаги когато е възможно, държа-
вите—страни по конвенцията, следва да изпол-
зват споразуменията или спогодбите, включи-
телно международните или регионалните орга-
низации, за да разширяват сътрудничеството
между своите правоприлагащи органи.
3. Държавите—страни по конвенцията, спо-
ред възможностите си се стремят да си сътруд-
ничат за противодействие на транснационал-
ните организирани престъпления, извършвани
чрез използване на модерни технологии.
Член 28
Събиране, обмен и анализ на информация за
същността на организираната престъпност
1. Всяка държава—страна по конвенцията,
следва да разгледа възможността за анализ
посредством консултации с научните и акаде-
мичните общности на тенденциите в развитие-
то на организираната престъпност на нейна те-
ритория, обстоятелствата, при които тя дей-
ства, както и свързаните с нея професионални
групи и използвани технологии.
2. Държавите—страни по конвенцията, след-
ва да разгледат възможността за създаване и спо-
деляне на аналитични разработки за дейността
на организираната престъпност помежду си, как-
то и посредством международните и регионални-
те организации. За целта трябва да се създадат и
съответно да се прилагат, доколкото е възможно,
общи дефиниции, стандарти и методология.
3. Всяка държава—страна по конвенцията,
следва да разгледа възможността за наблюде-
ние и контрол на собствената политика и дей-
ствителни мерки за борба с организираната
престъпност и за оценяване тяхната ефектив-
ност и резултатност.
Член 29
Обучение и техническа помощ
1. Всяка държава—страна по конвенцията,
според своите нужди създава, разработва или
усъвършенства специални програми за обуче-
ние на лица, работещи в областта на правоохра-
ната, включително прокурори, разследващи
магистрати, митнически и други служители,
чиито задължения включват предотвратяване,
разкриване и контрол на престъпления по тази
конвенция. Тези програми могат да предвиж-
дат временни назначения и обмен на персо-
нал. Доколкото това е разрешено от вътрешно-
то законодателство, тези програми по-конкрет-
но се занимават със следното:
а) методи, използвани при предотвратява-
нето, разкриването и контрола на престъпле-
нията по тази конвенция;
б) маршрути и техники, използвани от лица-
та, заподозрени в извършването на престъпле-
ния по тази конвенция, включително в тран-
зитни държави, както и подходящи мерки за
противодействие;
в) наблюдение и контрол върху движението
на контрабандата;
г) разкриване, наблюдение и контролиране
движението на средства, придобити чрез прес-
тъпления, имущество, оборудване и други сред-
ства и методи, използвани за прехвърляне, ук-
риване или прикриване на такива средства,
имущество, оборудване и други средства, а също
и методи, използвани в борбата с прането на
пари и други финансови престъпления;
д) събиране на доказателства;
е) техники за контрол в зоните на свободна
търговия и свободните пристанища;
ж) съвременно оборудване и техники в пра-
воприлагането, включително електронно на-
блюдение, контролирани доставки и операции
под прикритие;
з) методи в борбата срещу транснационална-
та организирана престъпност, извършвана пос-
редством компютри, телекомуникационни мре-
жи и други форми на съвременната технология;
и) методи за защита на жертвите и свиде-
телите.
2. Държавите—страни по конвенцията, си
оказват съдействие при планирането и провеж-
дането на изследвания и програми за обучение,
предназначени за обмен на експертна помощ в
областите, посочени в ал. 1 на този член, и ко-
гато е възможно, да използват регионални и
международни конференции и семинари за под-
помагане сътрудничеството и насърчаване на
дискусии по проблеми от взаимен интерес,
включително специфичните проблеми и нужди
на транзитните държави.
3. Държавите—страни по конвенцията, оси-
гуряват обучение и техническа помощ, която
ще улесни екстрадицията и правната помощ.
Обучението и техническата помощ могат да
включват езиково обучение, временни назна-
чения и обмен на персонал в централни органи
или институции със съответни отговорности.
4. При наличие на двустранни или много-
странни споразумения или спогодби държави-
те—страни по конвенцията, разширяват в нуж-
ната степен усилията си за развиване, в рамките