Държавен вестник, бр. 5, 2024 г., стр. 6

СТР.  6	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  5
Наред с квотния принцип формирането 
на състава на конституционната юрисдикция 
се основава и на основополагащия за кон­
ституционния ред принцип за периодичното 
обновяване на състава на Конституционния 
съд – чл. 147, ал. 2, изр. 3 от Конституцията. 
Ако се допусне неспазването на този принцип, 
това би позволило в даден момент една от 
трите власти да получи превес в състава на 
Съда, което на свой ред би довело до „обез­
смисляне“ на контрола за конституционност 
(Тълкувателно решение № 8 от 2000 г. по 
к.д. № 9/2000 г.).
Конституционният съд в Решение № 13 от 
2010 г. по к.д. № 12/2010 г. е възприел след­
ното тълкуване на правната категория „ман­
дат“ според Основния закон: „… мандатът за 
конституционното право е осъществяване на 
властнически правомощия (пълномощия, ако 
се акцентира на предоставянето на власт от 
възлагащия или учредяващия тези правомо­
щия) в област от трите власти – законодателна, 
изпълнителна и съдебна, за определен период 
от време (срок). Двата елемента – пълномощия 
и срок, дават характеристиката на мандата. 
Първата е съдържателна, втората – времева“. 
Мандатът в демократичната правова държава 
оптимизира държавното управление, прави го 
предвидимо, като същевременно гарантира 
стабилност и независимост на органа за опре­
делен период от време. Конституционният съд 
е отбелязал, че правният режим на мандатите 
на органите е различен, и е очертал отлики­
те между индивидуален мандат и мандат на 
колективен орган.
По Конституция мандатът на конституци­
онните съдии е 9 години и е най-дългият от 
предвидените в нея мандати на конституцион­
но установените държавни органи. Това обос-
новава заложеното ритмично и периодично 
(през три години) обновяване на състава, за да 
няма „вкаменяване“ на правните разбирания, 
както и за осигуряване на приемственост.
Изпълнението на посочените конститу­
ционни предписания в тяхното единство е 
възможно само ако изборът/назначаването на 
конституционните съдии от съответните кво­
ти се осъществи съгласувано с периодичното 
обновяване на всеки три години. Това е било 
съзнавано от народните представители във 
Великото народно събрание, които са приели 
и Закона за Конституционен съд, като в § 2 от 
неговите преходни и заключителни разпоредби 
са дали превес на периодичното обновяване 
за сметка на установената продължителност 
на мандата на съдията.
Прочитът в единство на посочените ос­
новни конституционни положения, отна­
сящи се до конституирането на състава 
на Конституционния съд, разкрива, че те 
имат потенциал да определят насоките за 
отговора на поставения тълкувателен въп-
рос в настоящото производство – относно 
продължителността на срока на овластяване 
(неговото начало и край) на конституционен 
съдия, избран след предвидения по смисъла 
на чл. 147, ал. 2 от Конституцията момент, 
съобразен с периодичното обновяване състава 
на Конституционния съд.
В доктрината е изяснено, че основно, водещо 
положение, заложено в Основния закон, е пе­
риодичното и ритмично обновяване на състава 
на Конституционния съд – чл. 147, ал. 2, изр. 
трето от Конституцията. Това обновяване на 
състава на Съда (заедно с допълващата уредба 
в Закона за Конституционен съд) се отнася 
към правилата на процедурната справедливост 
и цели, от една страна, да се избегнат резки 
промени в състава на Съда и да се осигури 
приемственост и, от друга страна, да се даде 
възможност новите парламентарни мнозинства 
да се отразят в профила на Конституционния 
съд по един премерен начин. Обновяването на 
състава на Съда е конституционен императив. 
Никой от участващите в конституирането на 
Съда органи не може да бъде лишен от право­
то или да избегне задължението да участва в 
обновяването на състава на Съда на всеки три 
години. Това личи ясно от императивния и без­
условен език на разпоредбата на чл. 147, ал. 2, 
изр. трето от Конституцията. Тази разпоредба 
създава конституционноправен ред, възлагащ 
изискване за периодично обновяване състава 
на Конституционния съд, за осъществяването 
на което са задължени органите по избор/
назначаване – те са обвързани всеобхватно и 
непосредствено от този ценностен ред.
С оглед на посочената в искането за тъл­
куване конкретна хипотеза (неизбиране от 
Народното събрание в продължение на две 
години на съдии в Конституционния съд) и 
в контекста на възприетото в чл. 147, ал. 2, 
изр. трето от Основния закон базисно поло­
жение – изяснено по-горе, е конституционно 
допустимо политическата самостоятелност 
на Народното събрание за вземане на реше­
ние за избор на конституционен съдия (на 
мястото на съдия с прекратен на основание 
чл. 148, ал. 1, т. 1 от Конституцията мандат) 
да бъде ограничена, така че да бъде предот-
вратено престъпването на конституционно 
установените носещи положения на схемата на 
обновяване на състава на Съда на всеки три 
години. За да гарантира реализирането на този 
установен ред, конституционният законодател 
е ограничил дискрецията на органите по из­
бор/назначаване, включително на Народното 
събрание, като е определил периодичността 
на обновяване, с която е обвързано осъщест­
вяването на конститутивната компетентност 
на тези органи по отношение на попълването 
на състава на Конституционния съд – винаги 
през три години.