Държавен вестник, бр. 30, 2026 г., стр. 43

БРОЙ  30	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  43   
В настоящия случай при преценка на 
съответствието на оспорените норми с ма­
териалния закон следва да бъде съобразено 
Решение № 6 от 11.04.2024 г. на Конститу­
ционния съд на РБ, постановено по к. д. 
№ 15/2023 г., с което е обявена за проти­
воконституционна разпоредбата на чл. 55а, 
ал. 2 от Закона за здравното осигуряване 
(обн., ДВ, бр. 70 от 19.06.1998 г.; посл. изм., 
бр. 16 от 23.02.2024 г.). Според последната: 
Националната здравноосигурителна каса не 
заплаща за оказана от лечебните заведения 
медицинска и дентална помощ в нарушение 
на посочените в техните договори по чл. 59, 
ал. 1 обеми и стойности.
Според мотивите на КС чрез въведена­
та с разпоредбата на чл. 55а, ал. 2 от ЗЗО 
абсолютна забрана за НЗОК да заплаща за 
медицинска или дентална помощ, оказана от 
лечебните заведения, когато са надвишени 
посочените в техните договори с районните 
здравноосигурителни каси (РЗОК) обеми и 
стойности, правата на здравноосигурените 
лица се ограничават, като ограничението 
се изразява в невъзможността те да получат 
безплатна болнична или извънболнична по­
мощ тогава, когато са я потърсили от лечебно 
заведение, което е изчерпало установения в 
договора му с РЗОК лимит. Посочено е, че 
разпоредбата на чл. 55а, ал. 2 от ЗЗО огра­
ничава правото на здравно осигуряване по 
чл. 52, ал. 1, предл. първо от Конституцията, 
защото прилагането є не допринася за дос­
тъпността на медицинската или денталната 
помощ, а точно обратното – прави я по-труд­
нодостъпна. С въведената абсолютна забрана 
за плащане на надлимитни медицински дей­
ности законодателят автоматично изключва 
онези случаи, в които надхвърлянето се 
дължи на обективни причини, така че на 
здравноосигуреното лице да бъде осигурена 
необходимата грижа. Посочено е още, че 
заради императивната забрана по чл. 55а, 
ал. 2 от ЗЗО да бъде заплатена на лечебно 
заведение медицинската помощ, оказана на 
здравноосигурено лице в рамките на гаран­
тирания от бюджета на НЗОК пакет, върху 
онези участници в здравното осигуряване, 
които не са осигурителни органи – лечебните 
заведения, се прехвърля финансовият риск от 
евентуалните отклонения в предвиждането.
Конституционният съд е посочил още, че 
при всякакъв вид планиране би трябвало да 
има елемент на гъвкавост и възможност за 
адаптиране на плана към реални, макар и 
непредвидени ситуации, но заложената в тази 
норма абсолютна забрана води точно в обрат­
ната посока и в нарушение на изискването 
на правовата държава за яснота и вътрешна 
съгласуваност на действащата нормативна 
уредба има потенциал да създаде проблеми 
в тълкуването относно приложимостта на 
предвидени в Националния рамков договор 
механизми за допълнително разрешение за 
извършване на дейности, чиито стойности 
ще са над определения в индивидуалния 
договор максимум. Също така абсолютната 
забрана чрез нормата би довела и до про­
тивозаконност на други актове, издавани от 
органи на НЗОК или на изпълнителната власт, 
съдържащи финансово-правни механизми 
за балансиране на правата и на законните 
интереси на пациентите и лечебните заведе­
ния, от една страна, и с възможностите на 
държавата, от друга.
Съобразявайки правилото на чл. 192а 
АПК, настоящият състав приема, че с ог­
лед обявяването на чл. 55, ал. 2 от ЗЗО за 
противоконституционен с Решение № 6 от 
11.04.2024 г. на Конституционния съд по 
к.д. № 15/2023 г. следва да се приеме, че към 
настоящия момент не съществува правна 
норма от по-висш ранг, регламентираща, че 
Националната здравноосигурителна каса не 
заплаща за оказана болнична медицинска 
помощ от лечебните заведения в нарушение 
на посочените в техните договори обеми и 
стойности.
Съгласно чл. 151, ал. 2 от Конституцията 
решението на Конституционния съд влиза в 
сила три дни след обнародването му, като 
актът, обявен за противоконституционен, не 
се прилага от деня на влизане на решението в 
сила. Това означава, че от влизането в сила на 
решението противоконституционната норма 
престава да действа и да урежда съответните 
обществени правоотношения. Решението на 
Конституционния съд има конститутивно 
действие, пряка последица от което е обез­
силване на действието на отменената норма. 
Това от своя страна означава, че заварените 
висящи правоотношения, които са били поро­
дени от юридически факт, уреден с обявената 
за противоконституционна правна норма, 
следва да бъдат уредени съобразно извърше­
ната промяна. В този смисъл решението на 
Конституционния съд се явява юридически 
факт, който е от значение за делото и който 
с оглед нормите на чл. 142, ал. 2 и чл. 192а 
от АПК съдът е длъжен да вземе предвид 
при постановяване на акта си.
Оспорената норма на чл. 394 от НРДМД 
за 2023 – 2025 г. преповтаря съдържанието 
на обявената за противоконституционна