Държавен вестник, бр. 78, 2022 г., стр. 11

БРОЙ  78	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  11  
тезата, пред която сме изправени – четири 
поредни легислатури да пренебрегнат пряко 
произтичащо от Конституцията задължение 
да попълнят състава на предвиден в Консти-
туцията колективен орган с изтекли мандати 
на всички негови членове. 
Всъщност законодателят е провел принци-
па на континюитета по отношение на членовете 
на Инспектората към ВСС, но при зачитане 
на установената в Конституцията пределна 
продължителност на осъществяване на власт-
ническите функции в рамките на мандата. В 
чл. 44, ал. 1 ЗСВ е предвидено, че Народното 
събрание избира главен инспектор и инспек-
тори не по-рано от 6 месеца и не по-късно 
от два месеца преди изтичането на техния 
мандат, което е ясен израз на разбирането, 
че при изтичането на мандата им членовете 
на Инспектората не могат да продължат да 
изпълняват функциите си и е гаранция за 
непрекъснатост при функционирането на 
органа при подразбиращо се изпълнение от 
страна на парламента на конституционното 
му задължение да избере новия персонален 
състав на органа. Продължаване на право-
мощията на инспекторите с изтекъл мандат 
обаче не е предвидено, защото това би влязло 
в противоречие с Основния закон, който не 
допуска такава възможност.
Обръщаме внимание на опасността при 
възприемане на обратната на поддържаната от 
нас теза по предмета на делото да се стигне 
до неограничено във времето овластяване 
(конкретно на членовете на Инспектората на 
ВСС, а по аналогия – и на други държавни 
органи), като тази възможност може лесно 
да се превърне в злоупотреба от страна на 
политическата власт чрез поддържане за 
неопределено време на „правилните“ хора 
без гаранциите за независимост, които дава 
мандатът. В разглеждания случай при това 
се стига и до абсурдния резултат, при който 
овластяването на инспекторите с изтекли 
мандати да продължат да заемат длъжностите 
си да е функция на поведението на малцин-
ството народни представители поради отказа 
им да участват във формирането на консти-
туционното мнозинство от 2/3 за избор на 
нов състав на Инспектората (чл. 132а, ал. 2 
и 3 от Конституцията), като по този начин се 
рискува напълно да се компрометира наглед 
добрата идея за избор с квалифицирано мно-
зинство като гаранция за професионализъм 
и надпартийност при избора. Резултатът ще 
бъде фактическо овластяване за нов (при 
това възможно неограничен по време) мандат 
с гласовете на малцинството от народните 
представители, което категорично лишава така 
овластените от каквато и да е демократична 
легитимност (именно в този смисъл в Решение 
на Федералния конституционен съд на ФРГ 
от 10.07.1990 г. по дело 984/87, посветено на 
аналогичен на разглеждания проблем, свър-
зан с мандата на конституционните съдии, се 
предупреждава за възможността „дори мал-
цинство от избирателния орган да може да 
продължи мандата на съдия за неопределено 
време“). При това разпоредбата на чл. 132, 
ал. 4 от Конституцията изрично забранява 
главният инспектор и инспекторите да бъдат 
избирани повторно за два последователни 
мандата, а продължаващото изпълнение на 
функциите за неопределен период не само 
заобикаля тази конституционна забрана, 
но е възможно и да я надхвърли, ако това 
състояние продължи дори повече, отколкото 
е продължителността на мандата, както е 
напълно вероятно да се случи.
По смисъла на чл. 132а, ал. 2 и 3 от Кон-
ституцията главният инспектор и инспекторите 
имат индивидуални мандати (според чл. 132а, 
ал. 2 от Конституцията главният инспектор 
„се избира“, а според ал. 3 инспекторите „се 
избират“, като чл. 46 ЗСВ изрично поясня-
ва, че всеки от тях се избира „поотделно“). 
Именно защото мандатите на членовете на 
органа са уредени като индивидуални, чл. 49 
ЗСВ предвижда, че при предсрочно прекратя-
ване на мандата на главния инспектор или на 
инспектор се избира нов за пълен мандат (за 
сравнение, уредбата по отношение на члено-
вете на ВСС е различна – според чл. 130, ал. 9 
от Конституцията при предсрочно прекратя-
ване на мандата на изборен член на органа 
избраният на негово място довършва неговия 
мандат). Самият орган Инспекторат към ВСС 
няма собствен мандат, още повече като се има 
предвид, че мандатът на главния инспектор е 
с различна продължителност (чл. 132а, ал. 2 
от Конституцията). Във връзка с това много 
по-коректно е да се говори не за „мандата на 
главния инспектор и инспекторите“ (защото 
единен техен мандат няма), а за мандати, 
респ. за длъжност на главен инспектор и на 
инспектор. Нормално е да се предполага, че 
инспекторите ще се избират едновременно и 
мандатите им ще съвпадат във времево от-
ношение, но е напълно възможно  това да не 
се случи – например ако някои от членовете 
бъдат избрани по-късно, както и в посочената 
хипотеза на предсрочно прекратен мандат, 
уредена в чл. 49 ЗСВ. Следователно, ако се 
приеме, че принципът на непрекъснатост на 
властническата функция следва да има превес 
над мандатността, този принцип би следвало 
да се приложи за всеки от индивидуалните 
мандати, резултатът от което би бил, че необ-
ходимостта от обезпечаването на този принцип 
не би позволила нито един мандат да остане 
непопълнен, докато не бъде избран нов член на 
органа (за разлика от други държавни органи 
Инспекторатът към ВСС не функционира на 
ротационен или квотен принцип, при който 
прекратяването на отделни индивидуални 
мандати не препятства функционирането на 
органа, както е посочено в Решение № 13 от