Държавен вестник, бр. 101, 2010 г., стр. 25

БРОЙ  101	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  25  
ционен съд, Върховния административен съд, 
главния прокурор на Република България, 
Държавна агенция „Архиви“, Висшия адво­
катски съвет, Съюза на юристите в България 
и Съюза на съдиите, на които е предоставил 
възможност в 20-дневен срок да представят 
писмени становища.
В посочения срок становища са представи­
ли Народното събрание, главният прокурор 
на Република България, Висшият адвокатски 
съвет, Съюзът на юристите в България и Съ­
юзът на съдиите.
Народното събрание намира искането, 
предмет на делото, изцяло за неоснователно. 
Поддържа, че не е налице твърдяната в иска­
нето противоконституционност на § 16 и че 
повторното внасяне и приемане на ЗИЗНАФ 
е направено в изпълнение на конституцион­
но задължение за уреждане на последиците, 
породени от Решение № 8 от 2010 г. по к.д. 
№ 2 от 2010 г., обявило за противоконститу­
ционен ЗИЗНАФ (ДВ, бр. 103 от 2009 г.) и 
извършената структурна промяна в Държавна 
агенция,,Архиви“ до влизането в сила на по­
соченото решение на Конституционния съд.
Останалите конституирани страни, изра­
зили становища, намират искането за основа­
телно. Главният прокурор – и по трите текста 
от Конституцията (чл. 4, ал. 1, чл. 5, ал. 5 и 
чл. 151, ал. 2), посочени от народните пред­
ставители. Висшият адвокатски съвет счита 
за неоснователно искането само в частта му 
за противоречие с чл. 151, ал. 2 от Основния 
закон. Съюзът на юристите в България раз­
вива съображения за основателност по чл. 4, 
ал. 1 и чл. 5, ал. 5, а Съюзът на съдиите – по 
чл. 5, ал. 5 от Конституцията.
Конституционният съд, след като обсъди до­
водите и съображенията, изложени в искането 
и в становищата на заинтересованите страни, 
за да се произнесе, взе предвид следното:
Законът за изменение на Закона за Нацио­
налния архивен фонд (ДВ, бр. 103 от 2009 г.) е 
приет от Народното събрание на 18.12.2009 г., 
като двете гласувания са направени в едно 
заседание. Измененията засягат устройството, 
структурата и управлението на Държавна аген­
ция „Архиви“, т. е. промените съдържат норми 
с устройствен характер. Сезиран от народни 
представители, Конституционният съд с Реше­
ние № 8 от 27.05.2010 г. по к.д. № 2 от 2010 г. 
за нарушения на законодателната процедура 
(чл. 4, ал. 1 и чл. 11, ал. 1 във връзка с чл. 88, 
ал. 1, изр. второ от Конституцията) е обявил 
ЗИЗНАФ изцяло за противоконституционен. 
Решението на съда е обнародвано в ДВ, бр. 43 
от 08.06.2010 и е влязло в сила на 12.06.2010 г. 
(чл. 151, ал. 2 от Основния закон).
На 14.06.2010 г. група от шестима народ­
ни представители внасят законопроект вх. 
№ 054-01-55 за изменение на ЗНАФ. Законо­
проектът, с изключение на § 16 (предмет на 
делото), засягащ момента на влизане в сила 
на изменението, повтаря изцяло съдържани­
ето на изменението на ЗНАФ (ДВ, бр. 103 от 
2009), обявено за противоконституционно с 
посоченото решение на Конституционния съд.
Проектозаконът е приет от Народното 
събрание на 21.07.2010 г. и обнародван в ДВ, 
бр. 59 от 31.07.2010 г. Процесният § 16 от ПЗР 
на ЗИЗНАФ регламентира влизане в сила на 
изменителния закон от 12.06.2010 г.
В българското право забраната за обра­
тно действие на законите е принцип, който 
може да се изведе от понятието за правовата 
държава, уредено в преамбюла и чл. 4, ал. 1 
от Конституцията. Този принцип е прогласен 
в чл. 5, ал. 3 от Основния закон, но само за 
наказателните закони. Това не означава, че 
принципът е изключен за другите закони, 
независимо че не фигурира изрично в консти­
туционна норма. Той може да бъде изведен от 
чл. 14, ал. 1 ЗНА по аргумент за противното, 
т. е. че обратното действие на правна норма 
може да бъде въведено само по изключение 
и то постановено изрично. Както в практика­
та, така и в доктрината няма противоречиво 
разбиране, че два вида гражданскоправни 
норми винаги имат обратно действие: на пър­
во място тълкувателните, защото разкриват 
точното съдържание на тълкуваната норма 
от момента на приемането є, и на второ 
място – гражданскопроцесуалните, защото 
се прилагат незабавно и спрямо всички ви­
сящи спорове. Изложеното е съответно на 
практиката на Конституционния съд (така е 
Решение № 9/1996 г. по к.д. № 9 от 1996 г. и 
др.), от която специално следва да се отбе­
лежи, че законите с устройствен характер с 
оглед съдържанието им и отношенията, ко­
ито регулират, могат да имат действие само 
напред във времето – Решение № 8 от 1994 г. 
по к.д. № 9 от 1994 г. Както бе посочено по-
горе, с измененията на ЗНАФ (2009 и 2010 г.) 
се променят организационната структура на 
Държавна агенция „Архиви“ – § 3 (чл. 18), и 
правомощията на председателя на агенция­
та – § 1, т. 1 (чл. 13), § 9, т. 1 (чл. 27, ал. 1) и 
др., т. е. като съдържание измененията засягат 
норми с устройствен характер. Недопустимо е 
тези норми да уреждат обществени отношения 
с обратна сила и е фактически невъзможно 
създаването, реорганизирането, съществува­
нето или осъществяването на правомощия 
от такава институция или неин орган на уп­
равление преди датата на обнародването на 
съответния нормативен акт. Съществено е да