Държавен вестник, бр. 93, 2011 г., стр. 47

БРОЙ  93	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  47  
ни информационни системи за органите на 
съдебната власт и приема наредба за тяхното 
изграждане, внедряване, използване и разви­
тие, а на основание чл. 403, ал. 1 ЗСВ приема 
наредба за вещите лица. С всички посочени 
наредби ВСС първично урежда обществени 
отношения, неуредени от по-високи по степен 
нормативни актове, а правилото на чл. 114 от 
Конституцията е, че с подзаконови нормативни 
актове могат да се регулират само вторични 
обществени отношения. 
Освен приемането на наредби ВСС при­
ема и вътрешни правила – правилник за 
организацията на дейността си и за своята 
администрация (чл. 30, ал. 4 ЗСВ), правила 
за организацията и дейността на комисиите 
по професионална етика (чл. 39б, ал. 2 ЗСВ), 
правила за дейността на съдиите и прокурорите 
наставници (чл. 242, ал. 2 ЗСВ) и одобрява 
Кодекс за етично поведение на българските 
магистрати и Етичен кодекс на съдебните 
служители (чл. 30, ал. 1, т. 12 ЗСВ). За пръв 
път Законът за съдебната власт от 1994 г. с 
изменението (ДВ, бр. 29 от 2004 г.) предвижда 
ВСС да издаде наредби за реда за извършване 
на атестирането и за реда за провеждане на 
конкурсите, както и за условията и реда за 
определяне възнагражденията на вещите лица. 
Конституционният съд изоставя практиката, 
възприета в Решение № 13 от 2002 г. по к. д. 
№ 17 от 2002 г., съгласно която не е проти­
воконституционен чл. 129, ал. 4 ЗСВ (отм.) в 
частта, с която се възлага на ВСС с наредба да 
определя реда за атестация. Соченото решение 
в тази му част няма мотиви, а препраща към 
мотивите относно утвърждаване от ВСС на 
правилата за професионална етика, приети от 
съсловните организации на съдии, прокурори 
и следователи, т.е. към съществено различно 
правомощие на ВСС.
Разпоредбата на чл. 133 от Конституцията 
предвижда организацията и дейността на ВСС, 
на съдилищата, на прокурорските и на след­
ствените органи, статутът на съдиите, проку­
рорите и следователите, условията и редът за 
назначаване и освобождаване от длъжност на 
съдиите, съдебните заседатели, прокурорите и 
следователите, както и за осъществяване на 
тяхната отговорност да се уреждат със закон. 
Конституцията предоставя компетентност на 
законодателя със закон да уреди условията и 
реда за назначаване и освобождаване на съди­
ите, прокурорите, следователите и съдебните 
заседатели, поради което е недопустимо това 
правомощие да се делегира от законодател­
ната власт на друг орган на държавна власт, 
който да ги уреди с подзаконови нормативни 
актове. Подобно делегиране на законодател­
на компетентност противоречи на Основния 
закон и в този смисъл Конституционният съд 
вече е имал възможността да се произнесе 
с Решение № 13 от 2002 г. по к. д. № 17 от 
2002 г., като е приел за недопустимо от глед­
на точка на Конституцията Министерският 
съвет да приема правилник за организация­
та на съдебните експертизи и дейността на 
съдебните експерти, които са в неразривна 
връзка с осъществяване на правосъдието и с 
оглед на чл. 133 от Конституцията дейността 
им следва да бъде уредена със закон. 
Няма конституционна възможност законо­
дателят да предостави другиму правомощията 
да урежда обществените отношения, свързани 
със съдебната власт. Уреждането по траен 
начин на законодателно ниво на изброените 
в чл. 133 от Конституцията обществени отно­
шения е един от механизмите за въздействие 
на законодателната върху съдебната власт. На 
законово ниво за относително дълъг период от 
време следва да бъдат уредени обществените 
отношения, свързани с критериите и реда за 
атестиране и оттам за кариерно израстване 
в съдебната власт, а не това да става с често 
променяни подзаконови нормативни актове, 
приемани от ВСС, който е създаден да ги 
прилага при осъществяване на кадровата 
политика в съдебната власт. 
С приемането на подзаконови нормативни 
актове от орган на съдебната власт се нарушава 
конституционният принцип за разделение на 
властите, прогласен в чл. 8 от Конституци­
ята, защото регулирането на обществените 
отношения от съответната власт трябва да 
отговаря на изискванията на Основния закон 
и то е елемент от правната стабилност на 
правовата държава.
При закрепване на конституционно ниво 
на правомощията на ВСС чл. 130, ал. 6 не 
му предоставя правомощие да издава под­
законови нормативни актове. И чл. 30, ал. 1 
ЗСВ при приемането на закона не предвижда 
сред правомощията, които осъществява ВСС, 
подобно правомощие. Впоследствие с изме­
ненията на Закона за съдебната власт то е 
уредено в чл. 30, ал. 1, т. 10 и 16, но не като 
самостоятелно правомощие за издаване на 
подзаконови нормативни актове, а като до­
писано към вече съществуващи правомощия. 
Така в чл. 30, ал. 1 ЗСВ към съществуващото 
правомощие на ВСС да извършва атестиране 
е добавено то да става съобразно критериите, 
определени с наредбата по чл. 209а ЗСВ, вмес­
то критериите, уредени в закона, а в чл. 30, 
т. 16 ЗСВ към правомощието на съвета да 
одобрява автоматизираните информационни 
системи на органите на съдебната власт е 
добавена възможността и да приема наредба 
за реда за тяхното изграждане, внедряване, 
използване и развитие. Още по-малко може да 
се приеме, че ВСС разполага с компетентност