Държавен вестник, бр. 80, 2011 г., стр. 15

БРОЙ  80	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  15  
рефлектира върху правата на гражданите, а 
между различните власти няма „китайска 
стена“ и те взаимодействат помежду си. 
Следва да се има предвид още, че Република 
България е правова държава и разделение на 
властите на законодателна, изпълнителна и 
съдебна от Основния закон установява един от 
принципите на държавното управление. Във 
всички случаи трите власти е необходимо да 
си взаимодействат и законодателят е длъжен 
да осигурява механизми за балансиране на 
взаимоотношенията между тях. Това взаимо­
действие обаче не може да бъде абсолютно. 
От тази гледна точка трябва да се приеме, 
че разпоредбата на чл. 100 ПОДНС нарушава 
принципа за разделение на властите и на­
кърнява независимостта на съдебната власт. 
Тази независимост е гарантирана от това, 
че при вземане на решение всички съдебни 
органи се подчиняват само на закона и мо­
гат свободно да изграждат своето вътрешно 
убеждение. Конституционният съд поддържа, 
че дейността на съдебните органи не може да 
бъде предмет на контрол от законодателния 
орган, защото това е противоконституцион­
но. Разпоредбата е противоконституционна 
в частта, с която се установява задължение 
за държавни органи и длъжностни лица от 
администрацията и граждани да предоставят 
сведения и документи, които представляват 
следствена тайна. Трите власти взаимодействат 
помежду си и са проява на държавната власт. 
Те са равностойни, независими и се възпират 
една друга, като си взаимодействат (Решение 
№ 6 от 1993 г. по к.д. № 4 от 1993 г.; Решение 
№ 1 от 1999 г. по к.д. № 34 от 1998 г. и др.).
По волята на конституционния законодател 
съдебната власт е самостоятелна и независима. 
Законодателят е длъжен да осигурява меха­
низми за балансиране на взаимоотношенията 
между властите, а не да допуска законодател­
ната или изпълнителната власт да се вмества 
в осъществяване функциите на съдебната. 
Трябва да се има предвид, че именно съдеб­
ната власт е призвана от Конституцията да 
защитава правата и законните интереси на 
гражданите. В системата от правни гаранции 
за защита на правата и законните интереси на 
гражданите съдебните органи са най-висши, 
защото съдът в своята дейност е независим 
и е подчинен само на закона. 
Независимостта на съдебната власт се 
осигурява и чрез разпоредбата на изречение 
второ на чл. 117, ал. 2 от Конституцията, 
според което при осъществяването на свои­
те функции съдиите, съдебните заседатели, 
прокурорите и следователите се подчиняват 
само на закона (Решение № 13 от 1993 г. по 
к.д. № 13 от 1993 г.; Решение № 3 от 1998 г. 
по к.д. № 1 от 1998 г.; Решение № 11 от 1998 г. 
по к.д. № 10 от 1998 г.; Решение № 1 от 1999 г. 
по к.д. № 34 от 1998 г. и др.). Никой орган, 
включително и Народното събрание, неговите 
комисии и народните представители не могат 
да се намесват в конституционните им пра­
вомощия. Правосъдие могат да осъществяват 
само органи на съдебната власт. Ако такива 
функции бъдат възложени на органи от други 
власти, това ще съставлява промяна във фор­
мата на управление на държавата (Решение 
№ 3 от 2003 г. по к.д. № 22 от 2002 г.). Макар 
и самостоятелна, съдебната власт и нейните 
органи са неразривно свързани с парламен­
тарната форма на управление и са неотменим 
неин елемент.
Народното събрание не може да изземва 
функции на съдебната власт, защото се на­
рушава конституционно установеният баланс 
между институциите чрез упражняване на 
функции, които Конституцията е възложила 
на съдебните органи. В случая Народното съб­
рание излиза извън кръга на правомощията 
си, посочени в чл. 84 и 85 от Конституцията, 
и изземва конституционни правомощия на 
съдебната власт. В този смисъл действието на 
разпоредбата на чл. 100 ПОДНС е конститу­
ционно недопустимо (Решение № 4 от 2008 г. 
по к.д. № 4 от 2008 г.).
Съдебната власт е структурно и функцио­
нално обособена. Тя осъществява правосъдна­
та функция на държавата и от това произтича 
необходимостта от гаранции за независимостта 
є. Конституционната разпоредба (чл. 117, 
ал. 2) в първото си изречение прокламира 
независимост на съдебната власт като една 
от трите власти на държавата. Във второто 
изречение е посочено, че при осъществява­
нето на своите функции съдиите, съдебните 
заседатели, прокурорите и следователите се 
подчиняват само на закона. Така се гаранти­
ра и независимостта на лицата, участващи в 
правораздаването, както и независимост на 
цялата система, от която са част тези лица. 
Както е пояснено в решенията на КС, в кои­то 
е обсъждан и чл. 8 от Конституцията, три­
те власти са равнопоставени, независими и 
функционират в определена връзка.
В законодателството няма легално опреде­
ление на понятието „следствена тайна“, но това 
могат да бъдат само данни от разследванията, 
които извършват компетентните органи на 
досъдебното производство. Разгласяването 
на материалите по разследването е забра­
нено под страх от наказателна отговорност 
по чл. 360 НК. Само по изключение може 
да бъде разрешено такова разгласяване от 
прокурор по чл. 198, ал. 1 НПК. Опазване­
то на следствената тайна представлява част 
от осъществяването на съдебната власт от 
съдебните органи, които са независими при 
осъществяването на своите функции. Затова