Държавен вестник, бр. 1, 2014 г., стр. 41

БРОЙ  1	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  41  
на решението. Типичният случай на съдебна 
проверка на решенията за предсрочно прекра-
тяване на мандата обхваща тяхната правил-
ност по отношение на приложимия закон и 
дали е спазена процедурата, която гарантира 
правилното установяване на фактическите 
положения и конституционното право на за-
щита на длъжностното лице, чийто мандат 
е предсрочно прекратен. Произнасянето на 
Конституционния съд с оглед на компетент-
ността му, очертана по-горе, в никакъв случай 
не може да припокрива по отношение на обем 
и адекватност проверката, която извършва 
съответният съд относно правилността на 
постановен административен акт. Това е 
така, защото макар статусът, включително и 
мандатът на управителя на НЗОК да е уреден 
със закон, този закон не съдържа процесуални 
разпоредби относно правомощията, които би 
имал КС като редовна съдебна инстанция 
при упражняване на контрол върху приетото 
решение за предсрочно прекратяване на ман-
дата. В тази част смятаме, че възприетият с 
предходни решения на КС (Решение № 14 от 
1997 г. по к.д. № 11 от 1997 г. и Решение № 11 
от 2000 г. по к.д. № 13 от 2000 г.) обхват на 
правомощия за проверка от КС следва да бъде 
съобразен при произнасяне по основателността 
на настоящото искане. В пределите на предо­
ставените му от Конституцията правомощия 
КС следва да извърши проверката с оглед 
претендираното наличие на такива по тежест 
нарушения на закона, които предопределят 
нарушение на конституционните принципи 
и ценности, съобразени от законодателя 
при приемането на ЗЗО. Такива ще бъдат 
случаите, когато решението не е обосновано 
с предвидено в закона правно основание за 
предсрочно прекратяване на мандата, пълна 
липса на мотиви по фактите, обосноваващи 
основанието, или приети фактически поло-
жения, неотносими към основанието за пред-
срочното му прекратяване, както и случаите, 
при които длъжностното лице, чийто мандат 
се прекратява против волята му, е бил ли-
шен от правото на защита, т.е. допуснато е 
нарушение на чл. 56 от Конституцията. Всяка 
една от посочените хипотези сама по себе си 
или съвкупно ще обосновава нарушение на 
конституционния принцип, прокламиран с 
чл. 4 от Конституцията. Това е така, защото 
в тези случаи е очевидно, че съображенията 
за целесъобразност, които поначало са преро-
гатив на Народното събрание, са прераснали 
в нарушение на конституционните принципи 
и ценности, на които се основава законът.
Не може да не се държи сметка обаче за 
предназначението на актовете за избор и 
предсрочно прекратяване на мандата, които 
поначало са подчинени на публичния интерес, 
водещи при който наред с останалите съобра-
жения са тези за целесъобразност, мотивирана 
от виждания за стратегии, реализиране на 
определена политика, от които се ръководи 
законодателят при овластяването и прекра-
тяването на правомощията на длъжностното 
лице с неговото освобождаване, изразена ясно 
в разпоредбата на чл. 19 ЗЗО, според която 
предложенията за избор и освобождаване се 
правят от съответните парламентарни групи. 
Все в този порядък са и правомощията на 
Народното събрание да измени или отмени 
изцяло или в съответната част съответен за-
кон, включително и в частта за мандата, за да 
реализира съответни стратегии или програми, 
подчинени на публичния интерес. Затова и 
настоящият казус не следва да се разглежда 
и свежда до един трудов спор, при който с 
приоритет са изведени трудовите права на 
длъжностното лице.
По това дело не може да има спор, че 
решението за предсрочно прекратяване ман-
дата на д-р П. Цеков в качеството му на 
управител на НЗОК е взето след надлежно 
проучване, събиране на материали и данни 
от Комисията по здравеопазване, проведени 
дебати в пленарна зала, включително и с 
участието на д-р Цеков относно неговата дей-
ност, свързана с упражняване на възложените 
му правомощия и обема на задълженията, 
които има според чл. 19, ал. 7 ЗЗО, както и 
направените фактически констатации за до-
пуснати нарушения, изразили се предимно в 
бездействие по служба. При това положение 
е очевидно, че мотивирането на решението 
с правно основание по чл. 19, ал. 4, т. 3 ЗЗО 
за предсрочно прекратяване на мандата не е 
лишено от фактическо основание. В производ-
ството пред КС, предвид неговата специфика и 
липсата на предвиден на конституционно ниво 
процесуален ред за проверка правилността на 
приетите от Народното събрание фактически 
положения, съдът не би могъл да приема за 
установени други фактически положения или 
да пререшава по същество правилността на 
извършената от Народното събрание оценка 
на фактическия състав, мотивирал го да 
приеме оспореното решение. В тази част 
е недопустимо КС да подмени оценката на 
парламента за фактическата относимост на 
обстоятелствата, за които е прието, че съ-
държат правните признаци на основанието 
за предсрочното прекратяване на мандата. 
Такова е положението и по отношение на 
възприетата от законодателния орган преценка 
за системно извършване на нарушението. След 
като този признак не е дефиниран изрично в 
Конституцията и закона, суверенно право на 
НС е да определи позитивното му съдържание 
с оглед на възприетите фактически положения. 
Същото заключение може да се направи и по 
отношение на следващия признак, свързан с 
наличие на груби нарушения в служебната 
дейност на управителя на НЗОК, за каквото