Държавен вестник, бр. 104, 2000 г., стр. 8

С Т Р .  8
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  104
Приложение № 4
към чл. 101, ал. 3
Цветове на наземните аеронавигационни
светлини, маркировките, знаците и таблата
1. Общи положения
Уводна бележка. В това приложение са дадени тех-
ническите условия за определяне границите на хрома-
тичност на цветовете на наземните аеронавигационни
светлини, маркировките, знаците и таблата. Тези усло-
вия съответстват на действащите условия на Междуна-
родната комисия по светотехника (МКC) от 1983 г.
Не е възможно да се поставят такива технически
условия за цветовете, че напълно да се изключи въз-
можността за неправилното им възприятие. За доста-
тъчно надеждното разпознаване е важно осветяването
на окото значително да превишава прага на възприема-
не, за да не се промени цветът вследствие на избира-
телното атмосферно отслабване и цветовото зрение на
наблюдателя да е нормално. При много силно осветяване
на окото съществува опасност за изкривено възприемане
на цвета, което може да е предизвикано от близък силен
светлинен източник с голяма интензивност. 
Характеристиките на хроматичността са съставе-
ни въз основа на възприятията и съответстват на ко-
ординатната система, приета от Международната ко-
мисия по светотехника (МКC) на осмата є сесия в
Кембридж (Англия) през 1931 г. (вж. CIE Publication
№ 15, Colorimetry /1971/).
2. Цветове на наземните аеронавигационни светлини
2.1. Хроматичност
2.1.1. Характеристиките на хроматичността на назем-
ните аеронавигационни светлини са в следните граници:
Уравнения на МКC (вж. фиг. 4.1)
а) червен
равнина на пурпурния цвят
y = 0,980—x;
равнина на жълтия цвят
y = 0,335;
б) жълт
равнина на червения цвят
y = 0,382;
равнина на белия цвят
y = 0,790—0,667x;
равнина на зеления цвят
y = x—0,120;
в) зелен
равнина на жълтия цвят
x = 0,360—0,080y;
равнина на белия цвят
x = 0,650y;
равнина на синия цвят
y = 0,390—0,171x;
г) син
равнина на зеления цвят
y = 0,805x + 0,065;
равнина на белия цвят
y = 0,400—x;
равнина на пурпурния цвят
x = 0,600y + 0,133;
д) бял
равнина на жълтия цвят
x = 0,500;
равнина на синия цвят
x = 0,85;
равнина на зеления цвят
y = 0,440;
и
y = 0,150 +0,640x;
равнина на пурпурния цвят
y = 0,050 + 0,750x;
и
y = 0,382;
е) променливо бял
равнина на жълтия цвят
x = 0,55 +0,750y;
и
x = 1,185—1,500y;
равнина на синия цвят
x = 0,285;
равнина на зеления цвят
y = 0,440;
и
y = 0,150 + 0,640x;
равнина на пурпурния цвят
y = 0,050 + 0,750x;
и
y = 0,382.
2.1.2. Когато не е необходимо да се намалява силата
на светлината или когато наблюдатели с аномалия на
цветовото зрение трябва да определят цвета на светли-
ните, зелените сигнали са в следните граници:
равнина на жълтия цвят
y = 0,726—0,726x;
равнина на белия цвят
x = 0,650y;
равнина на синия цвят
y = 0,390—0,171x.
2.1.3. Когато е по-важно да се увеличи надеждност-
та на разпознаване, отколкото максимално да се увели-
чи далечината на видимост, зелените светлини са в
следните граници:
равнина на жълтия цвят
y = 0,726—0,726x;
равнина на белия цвят
x = 0,65y—0,041;
равнина на синия цвят
y = 0,390—0,171x.
2.2. Разлики между светлините
2.2.1. Ако е необходимо да се осигури разлика меж-
ду бялата и жълтата светлина, те или се разполагат
близо една до друга, или проблясъците им се редуват с
малък интервал, например от една и съща светлина.
2.2.2. Ако е необходимо да се осигури разлика
между зелената и(или) бялата светлина, например
на осовите светлини на изходящата ПР, данните на
жълтата светлина по координатната ос Y са не по-
големи от 0,40.
Забележка. Равнините на белия цвят са съставени, из-
хождайки от предположението, че ще се използват в та-
кива условия, когато характеристиките (нивата на цве-
товия спектър) на източника на светлина са предимно
постоянни.
2.2.3. Променливо белият цвят се използва за свет-
лини, чиято интензивност следва да се регулира, напри-
мер, за да се избегне заслепяване. За да може да се
различи този цвят от жълтия, светлините се проекти-
рат и експлоатират така, че:
а) координата x на жълтата светлина е по-голяма от
координата x на бялата светлина поне с 0,050; и
б) светлините се разполагат така, че жълтите да се
виждат едновременно и да са в непосредствена близост
до белите светлини.
2.2.4. Проверките за съответствие на параметрите
на наземните аеронавигационни светлини с парамет-
рите, показани на фиг. 4.1, се осъществяват чрез измер-
вания в пет точки на зоната, ограничена от най-малка-
та вътрешна крива на изоканделите (вж. диаграмата на
изоканделите в приложение № 6), при номинален ток
или напрежение. Когато диаграмата на изоканделите
има елипсовидна или кръгла форма, параметрите на
цветовете се измерват в центъра и в точките, определя-
щи хоризонталните и вертикалните граници. Когато ди-
аграмата на изоканделите има правоъгълна форма,
параметрите на цветовете се измерват в центъра и в
крайните точки на диагоналите (ъглите). Параметрите
на цветовете на светлините се съпоставят с параметри-
те, определени от външната крива на изоканделите, за
да се удостовери отсъствието на такава промяна на цвета,
която би довела до неправилното възприемане на сиг-
нала от пилота.
Забележка 1. За външната крива на изоканделите се
правят измервания на координатите на цветовете и ре-
гистрирането им, за да може съответният упълномощен
орган да направи анализ на резултатите и да вземе реше-
ние за тяхното съответствие.
Забележка 2. Някои от светлините могат да се намират
в полезрението на пилотите и да се ползват от тях с по-
сока, която не обхваща външната крива на изоканделите
(например светлините на “стоп” линията в местата на
изчакване на ПИК със значително разширение). В тези
случаи съответният упълномощен орган оценява факти-
ческото им използване и при необходимост изисква про-
верка за определяне промяната на цвета в диапазона на
ъглите, необхванати от външната крива.
2.2.5. Параметрите на цвета на визуалните глисадни
индикатори и на другите групи светлини, които имат
сектори на преход от един цвят в друг, се измерват в
точките, показани в т. 2.2.4, като в зоните цветовете се
разглеждат поотделно, и в границите на 0,5° в преход-
ния сектор няма нито една светлина.