Държавен вестник, бр. 81, 2010 г., стр. 8

СТР.  8	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  81
публикуването на материали освен на бъл­
гарски, така и на английски език е полезно. 
Но обществената необходимост не е от такъв 
характер, че да оправдае неравното третиране 
в рамките на академичната общност или както 
предпочита да я нарича законът „академичен 
състав“. Още повече самият характер на цели 
научни направления, например хуманитари­
стиката и голяма част от социални науки, 
въобще науките от различни направления, 
които се занимават с националната идентич­
ност, култура и икономика, прави подобно 
ограничение в избора за комуникация в една 
или друга степен неприемливо за тях. Освен 
това в различните научни направления има 
установени традиции за езикова комуникация, 
на които се държи, и не е работа на закона 
да се намесва в избора на езика, на който тя 
да се осъществява. От друга страна, целта 
на закона може да се постигне и без да се 
нарушава конституционното изискване на 
чл. 6, ал. 2 от Конституцията. Тъй като за 
науката са характерни свободният и творче­
ският дух на търсене, подобни разпоредби в 
много по-голяма степен биха се вписвали в 
особеностите на материята, която регулират, 
ако те изискваха публикуване на материали, 
свързани със заемането на академична длъж­
ност или придобиване на научна степен, на 
някакъв набор от чужди езици.
5. Народните представители искат да се 
установи и противоконституционността на 
чл. 2, ал. 2, т. 1 и чл. 12 ЗРАСРБ. С първия 
текст атакуваният закон обявява „доктор на 
науките“ за научна степен и по този начин 
я включва в своя обхват, а вторият описва 
условията за придобиването є. Искателите 
обосновават своята теза с аргумента, че тъй 
като придобиването на тази научна степен 
е без значение за заемането на академична 
длъжност, по този начин законодателят по­
ставя докторите на науките в неравностойно 
положение спрямо онези, които са придобили 
научно-образователната, както я определя 
чл. 2, ал. 2, т. 1 ЗРАСРБ за разлика от други 
закони, „доктор“. 
В становището си Министерският съвет 
твърди, че искането има за предмет не противо­
конституционност на конкретни разпоредби, а 
противоконституционността на съществуваща 
празнота в законовата уредба относно научна­
та степен „доктор на науките“ по отношение 
нейното значение за заемането на академична 
длъжност. Конституционният съд обаче не е 
компетентен да попълва празноти в закона. 
Без да го казва изрично, Министерският съвет 
изглежда прави възражение за недопустимост 
на искането в тази му част. Член 25, ал. 2 от 
Правилника за организацията на дейността на 
Конституционния съд допуска възможността 
той да се произнася върху допустимостта на 
искането във всяка фаза на конституционния 
процес.
В тази връзка следва да се отбележи, че 
Конституционният съд е сезиран с искане за 
установяване на противоконституционност на 
част от разпоредбите относно правното регу­
лиране на научната степен „доктор на науки­
те“. Става дума за чл. 2, ал. 2, т. 2 ЗРАСРБ и 
чл. 12 ЗРАСРБ с неговите три алинеи, в които 
законодателят описва условията за придоби­
ване на научната степен „доктор на науките“. 
Другите елементи на уредбата и по-специално 
въпросът за процедурата за придобиването є 
не е предмет на искането. Конституционният 
съд поддържа, че искането е допустимо. В 
случая конституционният контрол е насочен 
върху това да се съобрази доколко казаното 
в конкретен текст на закона и начинът, по 
който е извършено, отговаря на разпоредбите 
и принципите на Конституцията, а не устано­
вява конституционността на липсваща, както 
приема Министерският съвет, правна уредба. 
Той се занимава със съществуващи текстове 
на закона, а не с липсващи в него разпоредби 
и каква би трябвало да бъде регламентацията.
Член 12 ЗРАСРБ определя условията за 
придобиването на научната степен „доктор на 
науките“. Народните представители считат, че 
той е противоконституционен, защото този, 
който, както самата разпоредба предписва, е 
придобил научна степен в рамките на про­
цедура, която поставя по-високи изисквания 
към дисертацията като научно съдържание 
и съответно по-взискателна и критична 
преценка на качествата є, от научно жури, 
съставено от повече на брой хабилитирани 
лица и следователно със завишен критерий за 
мнозинство, се поставя в по-неблагоприятно 
положение от лицата, които са придобили 
научно-образователната степен „доктор“. Така 
чл. 12 ЗРАСРБ демонстрира нееднакъв подход 
към правата на гражданите. 
Законът очевидно третира различните 
научни степени различно. Разликата в тре­
тирането обаче не е съответна, а обърната 
наопаки – онзи, на който му се предявяват 
по-сериозни и по-тежки изисквания, не при­
добива никакви права за разлика от онзи, към 
когото се предявяват по-леки изисквания, а 
му се предоставят права. Законът за разви­
тието на академичния състав в Република 
България, който именно е законът, призван да 
уреди обществените отношения във връзка с 
придобиването на научни степени, не свързва 
придобиването на научната степен „доктор на 
науките“ с някаква възможност за определено 
поведение или пък със защитен от него елемент 
на правния статус на притежателя є. Като 
въвежда условия за придобиване на научната 
степен „доктор на науките“, в същото време 
атакуваният закон не признава някакъв правен 
интерес на лицата, които ще я придобият. Тук 
не става въпрос само за определена правна 
последица, например за значението на научна­
та степен „доктор на науките“ по отношение 
научното израстване на учените и заемането