Държавен вестник, бр. 45, 2024 г., стр. 8

СТР.  8	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  45
привеждането „в пълно съответствие на 
българското законодателство с изискванията 
на Регламент (ЕС) № 833/2014 и отпадане 
на отлагателното условие за нотификация и 
допълнително решение по отношение на Бъл-
гария на Европейската комисия за някои от 
мерките, предвидени в разпоредбите на закона“ 
е един от аргументите, с който се предлага 
разпоредбата на § 2, ал. 1 ПЗР на Закона за 
контрол по прилагане на ограничителните 
мерки да придобие действащата редакция, 
предмет на контрол за конституционност в 
настоящото конституционно производство.
Без да възпроизвежда подробно вече по-
сочените по-горе аргументи в подкрепа на 
твърдяната в искането противоконституцион-
ност на § 2, ал. 1 ПЗР на Закона за контрол 
по прилагане на ограничителните мерки, 
Конституционният съд припомня, че акцентът 
в приведените доводи е поставен на първо 
място върху пораждащата се за нейните ад-
ресати, според вносителя, правна несигурност 
и непредвидимост. 
Конституционният съд приема, че в дейст-
вителност оспорената законова разпоредба на 
§ 2, ал. 1 ПЗР на Закона за контрол по при-
лагане на ограничителните мерки привежда 
националното право в съответствие със заб­
раната за продължаването на изпълнението 
на концесии в посочения в Регламент (ЕС) 
№ 833/2014 обхват и така премахва препят-
ствието за ефективно изпълнение на правната 
уредба на Съюза в разглежданата материя 
и постигането на целите на Съюза в съот-
ветствие с изискването на член 4, § 3 ДЕС. 
С отпадането на изискването за получаване 
на положително решение на Европейската 
комисия по процедура за нотификация за 
съответствието на националното законода-
телство с Регламент (ЕС) № 833/2014 отпада 
и изпълнението на същата процедура като 
референтен момент за определяне на срока за 
„отнемане на концесията“. От това не следва 
обаче, че този срок става неопределяем. Съдът 
счита, че предвиденият едноседмичен срок за 
прекратяване на концесионните договори в 
оспорената разпоредба на § 2, ал. 1 ПЗР на 
Закона за контрол по прилагане на ограни-
чителните мерки (така както е обнародвано 
изменението в ДВ, бр. 67 от 4.08.2023 г.) е 
ясен и не дава основание за съмнение от-
носно началния момент, от който започва да 
тече. ЗИД на Закона за контрол по прилагане 
на ограничителните мерки е обнародван на 
4.08.2023 г. (ДВ, бр. 67 от 2023 г.). В него не 
е изрично посочен срок за влизането му в 
сила, включително и на § 1, а след влизането 
му в сила – и на § 2, ал. 1 от преходните и 
заключителните разпоредби на този закон. 
В конкретния случай не е посочен и „друг“ 
срок, различен от този, подчинен на общо-
то правило на чл. 5, ал. 5 от Конституция-
та – „нормативните актове влизат в сила три 
дни след обнародването им, освен когато в 
тях е определен друг срок“.
От това следва, че ЗИД на Закона за контрол 
по прилагане на ограничителните мерки влиза 
в сила три дни след неговото обнародване 
съгласно общото правило на чл. 5, ал. 5 от 
Конституцията, т.е. от 8.08.2023 г. Съответно 
разпоредбата на § 2, ал. 1 ПЗР на Закона за 
контрол по прилагане на ограничителните 
мерки е в сила от същата дата, а оттук – „на-
чалният момент“, от който започва да тече 
едноседмичният срок, е именно датата, на 
която този закон е поставен в действие. Ето 
защо, макар и използваната словесна кон-
струкция да не е достатъчно прецизна, оспо-
рената разпоредба е ясна. Конституционният 
съд отново подчертава, че в своята практика 
приема, „че не всяко правно несъвършенство 
може да обуслови противоконституционност 
на основата на противоречие с принципа на 
правовата държава“ (Решение № 2/2013 г. 
по к.д. № 1/2013 г.). Използваните неясни и 
понякога некоректни (несъвършени, двусмис-
лени) изрази, каквото е налице в конкретния 
случай, е възможно да бъдат преодолени чрез 
тълкуването им, което е в компетентност-
та – право и задължение – на всеки правоп-
рилагащ орган, включително и на органите 
на изпълнителната власт.
Що се отнася до възможността на държавата 
да преурежда действащи договорни правоот-
ношения, Конституционният съд подчертава, 
че макар и държавата да следва по изключе-
ние да прави това, парламентът, натоварен 
с осъществяването на законодателната власт 
в същността си на демократично легитими-
рано народно представителство, разполага с 
дискреционна власт, включително и да уреди 
със закон по нов начин действието на склю-
чени концесионни договори. Конституционно 
допустимо е законодателят да може да прави 
обществено потребни и оправдани от публич-
ния интерес промени в тази материя, за да 
осигури обективно налагаща се негова при-
оритетна защита пред други конституционно 
закрепени ценности, като приведе правната 
уредба в съответствие с динамиката на иконо-
мически и социални условия, включително и 
в съответствие с породените от тази динамика 
изисквания на правото на ЕС по отношение на 
националния правен ред. Съдът се придържа 
в практиката си към това разбиране, от което 
не намира основания да се отклони в настоя- 
щото производство (Решение № 5 от 2018 г. по 
к.д. № 11/2017 г.). Понятието „прекратяване“ в 
първото изречение на § 2, ал. 1 ПЗР на Закона 
за контрол по прилагане на ограничителните 
мерки по същество въвежда основанието за 
прекратяване на съответните договори за