Държавен вестник, бр. 70, 2004 г., стр. 17

Б Р О Й  70
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  17
Чл. 96. (1) Палиативните медицински гри-
жи включват:
1. медицинско наблюдение;
2. здравни грижи, насочени към обгрижване
на пациента, премахване на болката и психо-
емоционалните ефекти на болестта;
3. морална подкрепа на пациента и неговите
близки.
(2) Палиативни медицински грижи се оказ-
ват от личния лекар, от лечебни заведения за
извънболнична и болнична помощ, от диспан-
сери  и хосписи.
(3) Изискванията за оказване на палиатив-
ни медицински грижи се определят с наредба
на министъра на здравеопазването.
Чл. 97. На територията на Република Бъл-
гария не се прилага евтаназия.
Чл. 98. (1) На лицата,  починали в лечебно
заведение, се извършва патологоанатомична
аутопсия след уведомяване на родител, пълно-
летно дете, съпруг, брат или сестра.
(2) Патологоанатомична аутопсия на лица,
починали извън лечебно заведение, може да се
извърши по искане на лекаря, който е конста-
тирал смъртта, или по искане на близките на
починалия.
(3) По изрична молба на близките на почи-
налия ръководителят на лечебното заведение
може да издаде заповед за освобождаване от
патологоанатомична аутопсия.
(4) Патологоанатомична аутопсия не се из-
вършва, когато трупът подлежи на съдебноме-
дицинска експертиза.
Раздел III
Медицинска помощ при спешни състояния
Чл. 99. (1) Държавата организира и финан-
сира система за оказване на медицинска помощ
при спешни състояния.
(2) Спешно състояние е остро или внезапно
възникнала промяна в здравето на човека, ко-
ято изисква незабавна медицинска помощ.
(3) Медицинската помощ при спешни със-
тояния е насочена към предотвратяване на:
1. смърт;
2. тежки или необратими морфологични и
функционални увреждания на жизнено значи-
ми органи и системи;
3. усложнения при родилки, застрашаващи
здравето и живота на майката или плода.
Чл. 100. (1) Всяко лице, намиращо се на мяс-
тото на инцидента, е длъжно да информира най-
близко разположения център за спешна меди-
цинска помощ, друго лечебно заведение или
полицейско управление.
(2) Всяко лечебно заведение е длъжно да
извърши възможния обем медицински дейнос-
ти при пациент в спешно състояние независимо
от неговото гражданство, адрес или здравно-
осигурителен статут.
(3) При невъзможност за осигуряване на
необходимия обем дейности, ако състоянието
на пациента позволява, той се настанява в най-
близкото лечебно заведение, което разполага с
необходимите условия за това.
(4) В случай на пренастаняване на пациент
от едно лечебно заведение в друго се прилагат
всички медицински документи за извършени
диагностични, консултативни и лечебни дей-
ности, обобщени в епикриза.
(5) Не се допуска транспортиране на паци-
ент, ако транспортът или свързаните с него
обстоятелства водят до неоправдано висок риск
за здравето и живота му.
Раздел IV
Медицинска експертиза
Чл. 101. (1) За установяване степента на на-
малена работоспособност и за потвърждаване
на професионална болест се извършва медицин-
ска експертиза.
(2) Медицинската експертиза се организира
и ръководи от министъра на здравеопазването
и от РЦЗ.
(3) Степента на трайно намалената
работоспособност и степента на намалена-
та възможност за социална адаптация на
децата до 16-годишна възраст се определят в
проценти спрямо възможностите на здравия
човек.
(4) Степента на трайно намалена работо-
способност на лица, навършили 65-годишна
възраст, се определя пожизнено. Преосвидетел-
стване на тези лица може да се извърши по тяхно
искане или по искане на контролните органи на
медицинската експертиза.
(5) Принципите и критериите на медицин-
ската експертиза, както и редът за установява-
не степента на намалена работоспособност и за
потвърждаване на професионална болест, се
определят с наредби на Министерския съвет.
Чл. 102. (1) Към Министерския съвет се съз-
дава  Национален съвет по медицинска експер-
тиза  със следните правомощия:
1. разработва и представя на Министер-
ския съвет становища по националната
здравна политика, свързани с медицинска-
та експертиза;
2. осъществява координация на дейностите
между държавните органи във връзка с меди-
цинската експертиза;
3. анализира информация за дейността, раз-
витието и състоянието на медицинската екс-
пертиза в страната;
4. разработва и представя за приемане от
Министерския съвет проекти за изменение и
допълнение на нормативни актове, свързани с
медицинската  експертиза;
5. разработва методика за финансиране и
контрол върху дейността на органите на меди-
цинската експертиза, която се приема от Ми-
нистерския съвет.
(2) Съставът на Националния съвет по ме-
дицинска експертиза включва: заместник ми-
нистър-председател, който е председател на
съвета, министъра на здравеопазването, минис-
търа на труда и социалната политика, министъ-
ра на финансите, управителя на Националния
осигурителен институт (НОИ), директора на
НЗОК и директора на НЕЛК.