Държавен вестник, бр. 66, 2024 г., стр. 56

СТР.  56	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  66
От останалите правомощия на Висшия 
съдебен съвет и на Висшия прокурорски съ­
вет, установени в разпоредбите на чл. 130б, 
ал. 2 и 3, въведени с § 17 ЗИД на Конститу­
цията, тези по точки 1, 3, 4 и 5, чрез които 
се осъществява кариерното развитие на 
съдиите, прокурорите и следователите, са 
идентични с правомощията на съдийската 
и на прокурорската колегия (чл. 130а, ал. 5, 
т. 1, 2 3 и 4, редакция преди изменението). 
Правомощието по т. 6 на ал. 2 и 3 – реша­
ва въпроси за организацията на дейността 
на съдилищата, съответно за дейността на 
прокуратурата – е идентично с тези на двете 
колегии по чл. 130а, ал. 5, т. 5 (редакция преди 
изменението). Идентично е и правомощието 
на двата съвета по т. 13 с това на двете ко­
легии по чл. 130а, ал. 5, т. 6 (редакция преди 
изменението). Правомощията по т. 7 и 8 на 
ал. 2 и 3 са свързани с бюджета на системата 
на съдилищата и на прокуратурата. Сами по 
себе си тези правомощия, доколкото същест­
вува правомощието на Общото събрание по 
чл. 130б, ал. 4, т. 1 – да одобрява проекта на 
бюджета на съдебната власт по предложение 
на Висшия съдебен съвет и на Висшия проку­
рорски съвет – са логично негово следствие. 
Правомощието по чл. 130б, ал. 2, т. 10 и ал. 3, 
т. 10 на двата съвета – „участие в управление­
то на съдебното обучение“ – е проекция на 
въведеното с измененията от 2007 и 2015 г., 
които на конституционно ниво установиха 
правомощието на Висшия съдебен съвет, съ­
ответно на неговия пленум, да „организира 
квалификацията на съдиите, прокурорите и 
следователите“. Факт е, че това правомощие 
на двата съвета е съответно на правомощието 
на министъра на правосъдието да „участва 
в управлението на съдебното обучение“. От­
делен е въпросът, че три субекта „участват в 
управлението“, без да е ясно кой управлява 
„съдебното обучение“ и какво всъщност то 
включва. Правомощията на двата съвета по 
т. 11 на ал. 2 и 3 – да изслушват и да приемат 
годишния доклад по чл. 84, т. 16 – по своята 
същност са в синхрон със самото задължение, 
установено в чл. 84, т. 16 от Конституцията, 
и приетото от законодателя разделение на 
правомощията на двата съвета по отноше­
ние на съдилищата и на „системата на про­
куратурата“. Тези две разпоредби – относно 
правомощията по т. 10 и 11 – са поредното 
потвърждение на утвърдилия се вече траен 
подход на законодателя при упражняване на 
правомощието по чл. 153 от Конституцията 
да създава уредба на конституционно ниво 
на правоотношения, които не съответстват 
на ранга на Конституцията.
Съдът счита за необходимо да посочи ус­
тановената в разпоредбите на чл. 130б, ал. 3, 
т. 3, 4 и 5, от една страна, и тези на т. 6, 7 и 8, 
от друга, различна идентификация на субекта, 
който е предмет на управление от Висшия 
прокурорски съвет. В единия случай става 
въпрос за „система на прокуратурата“, веро­
ятно проекция на визираната в предложения 
проект на Закона за изменение и допълне­
ние на Конституцията (вх. №49-354-01-083 от 
28.07.2023 г.) цел на изменението – „въвеждане 
на елемент на децентрализация на структу­
рата на прокуратурата“, а в другия – остатък 
от разбирането за прокуратурата като единен 
във финансово отношение субект.
Сравнението на правомощията на двата 
съвета преди и след оспореното изменение 
с тези на двете колегии показва, че право­
мощията по своята същност са идентични, а 
добавените две нови правомощия – т. 2 и 9 
на ал. 2 и 3, са съответни на целта, с която 
двата органа са установени преди оспореното 
изменение – да осъществяват кадровата дей­
ност, обезпечаваща съответно съдилищата и 
прокуратурата.
С оглед на изложеното Конституционният 
съд намира, че промените в чл. 130б, ал. 2, 
т. 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11 и 13 и ал. 3, 
т. 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11 и 13, както са 
въведени с § 17 ЗИД на Конституцията, сами 
по себе си не са противоконституционни.
При сравнение на правомощията на Висшия 
съдебен съвет, действащ в пленум, с правомо­
щията на Общото събрание, извън посочените 
по-горе две кадрови правомощия, се установя­
ва, че до изменението Висшият съдебен съвет, 
действащ в пленум, „управлява недвижимите 
имоти на съдебната власт“ и „решава общи 
за съдебната власт организационни въпроси“. 
С конституционните промени, въведени с 
§ 17 ЗИД на Конституцията по отношение на 
чл. 130б, ал. 4, изр. второ, т. 3 и 2, Общото 
събрание има правомощието да „приема ста­
новища по въпроси, свързани с управлението 
на недвижимите имоти на съдебната власт“ и 
да „приема становища по общи за съдебната 
власт организационни въпроси“.
Така формулирани, тези правомощия на 
Общото събрание го дефинират като съвеща­
телен орган по отношение на управлението на 
недвижимите имоти и решаването на общи 
за съдебната власт организационни въпроси, 
без да е изяснен начинът на взаимодействие 
с Висшия съдебен съвет, на който е възложе­
но да управлява недвижимите имоти, които 
са предоставени на съдебната власт, както и 
без да е ясен правният ефект на становището 
на Общото събрание „по въпроси, свързани 
с управлението на недвижимите имоти на 
съдебната власт“ и „по общи за съдебната 
власт организационни въпроси“. Неясно е и 
правното значение на правомощието „обсъж­
да и други общи за съдебната власт въпроси, 
свързани с независимостта на съдебната власт“, 
като само „въпросите“ ще бъдат „определени