Държавен вестник, бр. 42, 2005 г., стр. 13

Б Р О Й  42
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  13
(2) За да установи, че не е изразила съгласие,
всяка страна по договора може да се позове на
правото на държавата, в която има обичайното
си местопребиваване, ако от обстоятелствата
по договора следва, че не е оправдано последи-
ците от нейните действия да се определят спо-
ред правото по ал. 1.
Форма на договорите
Чл. 98. (1) За действителността на договора
е необходимо спазването на изискванията за
форма, установени от правото, приложимо към
договора съгласно разпоредбите на тази глава,
или от правото на държавата, в която е склю-
чен договорът.
(2) Когато към момента на сключване на
договора страните са се намирали в различни
държави, договорът е действителен, ако са спа-
зени изискванията за форма, установени от
правото, приложимо към договора съгласно
разпоредбите на тази глава, или от правото на
една от тези държави.
(3) Когато договорът е сключен от предста-
вител, при прилагането на ал. 1 и 2 трябва да се
има предвид правото на държавата, на чиято
територия се намира представителят.
(4) За действителността на договорите,
сключвани с потребител при обстоятелствата
по чл. 95, ал. 2, е необходимо да бъдат спазени
изискванията за форма, установени от правото
на държавата, в която се намира обичайното
местопребиваване на потребителя.
(5) За действителността на едностранно во-
леизявление във връзка със съществуващ или
бъдещ договор е необходимо да бъдат спазени
изискванията за форма, установени от правото,
което по силата на разпоредбите на тази глава
се прилага или би се прилагало към договора,
или от правото на държавата по местоизвърш-
ване на волеизявлението.
(6) Когато предмет на договора е вещно право
върху недвижима вещ, необходимо е да бъдат
спазени повелителните изисквания за форма,
установени в държавата, в която се намира не-
движимата вещ, доколкото според правото на
тази държава те трябва да бъдат приложени
независимо от местосключването на договора
и приложимото към него право.
Суброгация
Чл. 99. (1) Ако трето лице има задължение
да удовлетвори или е удовлетворило кредитор,
правото, уреждащо задължението на третото
лице към кредитора, определя дали и доколко
това лице може да упражни изцяло или частич-
но правата, които удовлетвореният кредитор
има срещу длъжника според правото, което
урежда техните отношения.
(2) Алинея 1 се прилага и в случаите, когато
няколко лица трябва да изпълнят едно и също
задължение и едно от тях е удовлетворило кре-
дитора.
Прехвърляне на вземане
Чл. 100. (1) Отношенията между кредитора,
прехвърлил вземането си, и новия кредитор се
уреждат от правото, което според разпоредби-
те на тази глава се прилага към договора за
прехвърляне на вземането.
(2) Правото, което се прилага към прехвър-
леното вземане, урежда неговата прехвърляе-
мост, отношението между новия кредитор и
длъжника, условията, при които прехвърляне-
то може да се противопостави на длъжника, и
освобождаващото действие на изпълнението от
длъжника.
Доказателства
Чл. 101. (1) Правото, което урежда договора
съгласно разпоредбите на тази глава, е прило-
жимо и във връзка с неговото доказване, до-
колкото съдържа установени от закона предпо-
ложения или други разпоредби относно тежестта
на доказване.
(2) Договорът или едностранното волеизяв-
ление се доказват с всички доказателствени
средства, допустими според правото на държа-
вата на сезирания съд или според правото по
чл. 98, съгласно което формата е спазена.
Обхват на приложимото право
Чл. 102. (1) Приложимото към договора
право, определено от разпоредбите на тази гла-
ва, урежда:
1. тълкуването на договора;
2. изпълнението на задълженията;
3. последиците от пълно или частично неиз-
пълнение на задълженията;
4. определянето на размера на вредите;
5. основанията за погасяване на задълже-
нията;
6. последиците от недействителността на
договора;
7. погасителната давност;
8. прекратяването на права като последица
от изтичането на срок.
(2) По отношение на начина на изпълнение
и мерките, които кредиторът може да предпри-
еме при неизпълнение, съдът съобразява изця-
ло или отчасти правото на държавата по место-
изпълнението на договора.
Тълкуване и прилагане на разпоредбите
на тази глава
Чл. 103. При тълкуването и прилагането на
разпоредбите на тази глава трябва да бъдат
съобразявани:
1. обстоятелството, че те са съгласувани с
Конвенцията за приложимото право към дого-
ворните задължения от 19 юни 1980 г., сключе-
на в Рим между държавите—членки на Евро-
пейската общност, и
2. необходимостта да се достигне до еднооб-
разие в начина, по който нормите на тази кон-
венция се тълкуват и прилагат в държавите, за
които тя е в сила.