Държавен вестник, бр. 26, 2017 г., стр. 3

БРОЙ  26	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  3  
В становището на министъра на право-
съдието не е взета категорична позиция за 
евентуалната противоконституционност на 
оспорената уредба или за несъответствието 
є с международните договори, по които Ре-
публика България е страна. Направеният в 
края на становището извод, че „за да бъдат 
оспорените разпоредби на чл. 84, ал. 6 и 8 
ЗМВР в съответствие с конституционните 
принципи и с международните договори, по 
които Република България е страна, то следва 
по ясен и недвусмислен начин да предвиждат 
възможност за оспорване на действията по 
изземване на издирваните вещи пред съд“ 
може да бъде тълкуван като аргумент за 
противоконституционност и несъответствие 
с международните договори. 
В становището си министърът на външни-
те работи се спира само на съответствието 
на оспорените разпоредби с чл. 1 от Про-
токол № 1 към КЗПЧОС. Според него тези 
разпоредби не противоречат на Протокол 
№ 1, като все пак прави и уговорката, че 
„в случай на установяване на възможност 
за предизвикване на противоконституцонно 
приложение на оспорваните законови разпо-
редби КС може да предотврати това явление 
чрез извеждане в мотивите на своето решение 
на конституционно дължимото съдържание 
на оспорваните норми“.
Становището на министъра на вътрешните 
работи е, че искането на главния прокурор 
е неоснователно. Министърът счита, че 
„именно Прокуратурата на Република Бъл-
гария следи за спазването на законността в 
нейната цялост“. Според него обявяването 
на разпоредбите на чл. 84, ал. 6 и 8 ЗМВР за 
противоконституционни ще доведе до „прав-
на несигурност и празнота в националното 
законодателство“.
Неоснователност на искането на главния 
прокурор се твърди в становището на Вър-
ховния касационен съд. Съдът приема, че 
ролята на прокурора в оспорените норми се 
свежда до преценката, дали съответните вещи 
имат отношение към национално наказателно 
производство, поради което ролята му „сочи 
на типични за прокуратурата правомощия“. 
За да се произнесе, Конституционният 
съд взе предвид следното:
Разпоредбата на чл. 84 ЗМВР урежда 
реда, по който се изземват вещите, посочени 
в чл. 100 от Конвенцията за прилагане на 
Споразумението от Шенген. Това са вещи, 
издирвани от други държави с цел конфиска-
ция или за да послужат като доказателство 
в съдебен процес. Конвенцията ги посочва 
изчерпателно – откраднати, незаконно прис-
воени или изгубени моторни превозни сред-
ства с обем на двигателя над 50 кубически 
сантиметра, такива ремаркета и каравани с 
тегло без товар над 750 кг, откраднати, неза-
конно присвоени или изгубени, огнестрелни 
оръжия, празни официални документи и 
документи за самоличност (паспорт, лична 
карта, свидетелство за управление на моторно 
превозно средство) и подозрителни банкноти. 
Този ред се отнася и до вещи, които са 
регистрирани в информационните фондове 
на Международната организация на крими-
налната полиция (Интерпол). Тези фондове 
включват информация за откраднати или 
загубени лични документи, откраднати 
официални документи, откраднати моторни 
превозни средства, произведения на изку-
ството и културни ценности. 
Когато такива данни бъдат въведени 
в Шенгенската информационна система 
(ШИС) или в информационните фондове 
на Интерпол, това поражда задължения за 
компетентните власти на съответната страна, 
на чиято територия се намират издирваните 
вещи, да предприемат необходимите мерки 
за тяхното предаване на държавата, която 
ги издирва. Съгласно ЗМВР в Република 
България изземването на такива вещи с цел 
последващото им предаване е възложено на 
полицейските органи. 
Ако издирваните вещи бъдат предадени 
доброволно на полицейския орган, той съста-
вя съответния протокол, който незабавно, но 
не по-късно от 24 часа се внася за утвържда-
ване от прокурор в окръжната прокуратура 
по местопредаването. Ако установи, че не е 
имало нарушения при предаването, както и 
ако се убеди в идентичността на търсените 
и предадените вещи, прокурорът утвърждава 
протокола. От този момент тече 60-дневен 
срок, в който държавата, която е обявила 
вещта в ШИС или в информационните фон-
дове на Интерпол, може да отправи искане за 
правна помощ или за предаване на тази вещ.
Ако в този срок чуждата държава не на-
прави подобно искане, с постановление на 
съответната окръжна прокуратура вещта в 
5-дневен срок се връща на лицето, което я 
е предало.
Ако лицето, което упражнява фактичес- 
ка власт върху исканата вещ, не я предаде 
доброволно, полицейските органи изземват 
вещта с протокол. В този случай със своето 
утвърждаване на протокола прокурорът не 
решава спор между полицейския орган и 
засегнатото лице, който има вещноправен 
характер, а само следи за идентичността 
на исканата и иззетата вещ, както и за 
спазването на правилата за изземане. След 
изтичането на 60-дневния срок прокурорът 
и в тази хипотеза връща вещта, ако тя не 
бъде поискана от чуждата държава.