Държавен вестник, бр. 31, 2012 г., стр. 11

БРОЙ  31	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  11  
КОНСТИТУЦИОНЕН СЪД
РЕШЕНИЕ № 6 
от 11 април 2012 г.
по конституционно дело № 3 от 2012 г.
Конституционният съд в състав: предсе-
дател: Евгени Танчев, членове: Владислав 
Славов, Димитър Токушев, Благовест Пунев, 
Пламен Киров, Красен Стойчев, Георги Пет-
канов, Ванюшка Ангушева, Цанка Цанкова, 
Стефка Стоева, Румен Ненков, при участието 
на секретар-протоколиста Росица Симова 
разгледа в закрито заседание на 11 април 
2012 г. конституционно дело № 3 от 2012 г., 
докладвано от съдията Красен Стойчев.
Делото е образувано на 2 март 2012 г. по 
искане на група от шестдесет и един народни 
представители за: 
1. Даване на задължително тълкуване на 
чл. 98, т. 11 от Конституцията на Република 
България относно конституционното право-
мощие на президента да упражнява правото 
на помилване, в т.ч. каква е конституцион-
ната цел, правната природа и съдържанието 
на правото на помилване, както и правните 
последици от упражняването му; засяга ли 
указът за помилване сферата на изпълнител-
ната власт и трябва ли той да се приподпише 
и обнародва; на кого следва да се възложи 
изпълнението на указа; кой може да го оспори, 
на какво основание и пред кой орган; следва 
ли указът да се мотивира и необходимо ли е 
при нов мандат повторно издаване на иден-
тичен по съдържание указ за възлагане от 
президента на правомощия на вицепрезидента 
(чл. 98, т. 7, 9, 10 и 11 във връзка с чл. 104 
от Конституцията), когато едни и същи лица 
са избрани за президент и вицепрезидент в 
два последователни мандата и през първия 
мандат е бил издаден такъв указ, и 
2. За обявяване на противоконституцион-
ност на приетото от 41-вото Народно събрание 
на 15 февруари 2012 г. Решение за създаване 
на Временна парламентарна комисия за про-
учване на нормативните основания, фактите и 
обстоятелствата при помилване, опрощаване 
на несъбираеми държавни вземания и даване 
и възстановяване на българско гражданство 
и освобождаване и лишаване от него през 
периода 22 януари 2002 г. – 22 януари 2012 г. 
(ДВ, бр. 15 от 2012 г.).
Производството е по чл. 149, ал. 1, т. 1 и 
2 от Конституцията.
Според народните представители, пред-
вид развилите се в Народното събрание 
дискусии, са изказани противоположни 
мнения по въпроса, дали при преизбиране 
на президента и вицепрезидента за втори 
последователен мандат президентът трябва 
да издаде указ, с който да овласти съгласно 
чл. 104 от Конституцията повторно вице-
президента с правомощията да назначава и 
освобождава от длъжност някои държавни 
служители, определени със закон, да дава и 
възстановява българско гражданство и ос-
вобождава и лишава от него, да предоставя 
убежище и да помилва. Тъй като съществува 
неяснота по въпроса, свидетелство за което 
е и избирането на временна парламентарна 
комисия със задача да установи и да проу-
чи принципите и нормативните основания 
за упражняването на тези правомощия, 
шестдесет и един депутати се обръщат към 
Конституционния съд да даде задължително 
тълкуване на чл. 98, т. 11 от Конституцията. 
Народните представители искат също така да 
се обяви за противоконституционно приетото 
от 41-вото Народно събрание на 15 февруари 
2012 г. Решение за създаване на Временна 
парламентарна комисия за проучване на 
нормативните основания, фактите и обсто-
ятелствата при помилване, опрощаване на 
несъбираеми държавни вземания и даване 
и възстановяване на българско гражданство 
и освобождаване и лишаване от него през 
периода 22 януари 2002 г. – 22 януари 2012 г., 
защото то противоречи на принципа на пра-
вовата държава (чл. 4 от Конституцията), на 
принципа за разделение на властите (чл. 8 
от Конституцията), както и на чл. 62, ал. 1 
и чл. 103, ал. 1 от Конституцията. Според 
вносителите атакуваното решение на пар-
ламента нарушава посочените два консти-
туционни принципа, тъй като създадената 
с него временна парламентарна комисия е 
форма на парламентарен контрол. Прези-
дентът и вицепрезидентът обаче не подлежат 
на парламентарен контрол, доколкото осъ-
ществяването му се разпростира единствено 
в рамките на политическия парламентарен 
дебат и в отношенията между законодател-
ната и изпълнителната власт. В искането 
се посочва, че Президентът на републиката 
е самостоятелен орган в установената с 
Конституцията система на управление на 
държавата. Той е държавен глава, а не е 
част от изпълнителната власт, което налага 
и необходимостта неговите укази да се при-
подписват от министър-председателя или от 
съответния министър. Народното събрание, 
както посочват народните представители, 
може да осъществява парламентарен контрол 
върху изпълнителната власт, а действията и