Държавен вестник, бр. 67, 2024 г., стр. 173

БРОЙ  67	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  173  
наказателната колегия на ВКС при наличие на 
законен повод за започване на разследване и 
последващо стартиране на процедура за слу­
чаен подбор на прокурор, разследващ главния 
прокурор. Според вносителя разглежданото 
законодателно решение противоречи на чл. 6, 
ал. 2 от Конституцията, защото поставя главния 
прокурор като субект на разследването в по-не­
благоприятно положение спрямо всички други 
граждани с оглед предпоставките за започване 
на разследването. Твърди се, че то противо­
речи също и на чл. 121, както и на чл. 127 от 
Конституцията, доколкото вносителят счита, 
че ръководителят на наказателната колегия на 
ВКС отнема функции на прокуратурата, защото 
трябва да извърши нетипична за правомощията 
му на съдия преценка по отношение на липса 
или наличие на предпоставките за образуване 
на наказателно производство.
Съдът не намира основания за противокон­
ституционност на разпоредбите на чл. 411а, 
ал. 1 – 3 НПК. Предоставянето на правомощия 
на ръководителя на наказателна колегия на ВКС 
не отнема нито едно от правомощията на про­
курора по разследването на главния прокурор 
по чл. 127 от Конституцията. Уведомяването 
на ръководителя на наказателна колегия за 
наличието на законен повод за започване на 
разследване срещу главния прокурор или негов 
заместник, както и за обстоятелства по чл. 212, 
ал. 2 НПК е въведено с цел да се избегне ка­
квато и да е зависимост между който и да е 
прокурор и главния прокурор в йерархически 
структурираната прокуратура. Не почива на 
нормите на НПК твърдението на вносителя, 
че наказателно производство срещу главния 
прокурор или негов заместник се образува 
само при наличие на законен повод, без да 
са налице достатъчно данни за извършено 
престъпление, така както изисква чл. 207, 
ал. 1 НПК. Анализът на нормите показва, че 
е налице тъкмо обратната хипотеза. Когато 
съобщението не съдържа данни за извършено 
престъпление или те са явно необосновани 
(което означава неподкрепени с каквито и 
да е данни), ръководителят на наказателната 
колегия го изпраща на Софийската градска 
прокуратура за произнасяне по общия ред 
(чл. 411а, ал. 2 НПК). В този случай очевидно 
поради липса на предпоставки за образуване 
на предварително производство такова не се 
образува и не се поставя в действие редът за 
разследване на главния прокурор. По този на­
чин неговите права са максимално защитени. 
Единствено в другата възможна хипотеза – на­
личие на законен повод и достатъчно данни 
за извършено престъпление – ръководителят 
на наказателната колегия на ВКС извършва 
случайно разпределение на преписката измежду 
лицата по чл. 360б ЗСВ, с което се задейства 
редът за разследване на главния прокурор 
(чл. 411а, ал. 3 НПК). В тази хипотеза нито 
ръководителят на наказателната колегия на 
ВКС, нито автоматично по силата на закона 
се образува досъдебното производство срещу 
главния прокурор. Систематичният анализ на 
разпоредбите на чл. 411а, ал. 3 и чл. 411б, ал. 1 
НПК обосновава ясен извод, че преценката 
за наличие или липса на предпоставки за 
образуване на досъдебно производство срещу 
главния прокурор принадлежи на прокурора, 
разследващ главния прокурор, както и че тя 
се извършва при съвкупната преценка за на­
личие на законен повод и достатъчно данни 
за извършено престъпление. 
Следователно преценката по чл. 207, ал. 1 
НПК не се прави от никого другиго освен от 
прокурор, нито което и да е негово правомо­
щие по чл. 127 от Конституцията се изземва 
от ръководителя на наказателна колегия на 
ВКС. Поради това липсват основания да се 
счита, че последният би бил предубеден при 
евентуалното постъпване на наказателно про­
изводство във ВКС. Създаденият усложнен ред 
за преценката при образуване на досъдебно 
производство срещу главния прокурор не 
накърнява негови процесуални права, нито 
го поставя в по-неблагоприятно положение 
спрямо останалите граждани. Напротив, той 
му осигурява надлежен защитен механизъм, 
поради което липсват основания да се конста­
тира каквото и да е нарушение на чл. 6, ал. 2 
от Конституцията.
Не се открива каквото и да е нарушение на 
конституционни правила с оглед обстоятелство­
то, че постановлението за отказ да се образува 
наказателно производство срещу главния про­
курор подлежи на обжалване пред съд, а не 
пред прокурора, осъществяващ контрол върху 
действията на прокурора, разследващ главния 
прокурор. Конституционният съд е имал много­
кратно поводи да приеме, че съдебният контрол 
е най-висшата форма на контрол и гарантира 
в най-висока степен правата на гражданите 
(Решение № 6 от 2008 г. по к.д. № 5/2008 г.). 
Поради това отклонението от основния ред за 
обжалване на отказите на прокурора – само 
пред Софийския градски съд и Софийския 
апелативен съд, не нарушава нито конститу­
ционно установени, нито процесуални права 
на правните субекти. Както Конституционният 
съд вече посочи, особените правила в НПК 
се създават с оглед спецификата на правните 
субекти, поради което е обосновано и допус­
тимо да се допускат отклонения от общите 
процедурни правила, още повече когато това е 
обусловено от интереси за защита на правата 
на гражданите в наказателния процес.
В заключение, вярно е, че особеностите 
на мандата на прокурора, разследващ глав­
ния прокурор, правомощията му и начинът 
на упражняването им съдържат отклонения 
от конституционните принципи, заложени в 
глава шеста на Конституцията. Въпросът е 
дали тези отклонения са в степен, която обо­
сновава противоконституционност на реда за 
разследване на главния прокурор, или оста­
ват в рамките на конституционните граници