Държавен вестник, бр. 6, 2016 г., стр. 97

БРОЙ  6	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  97  
РЕШЕНИЕ № 14167  
от 22 декември 2015 г.
по административно дело № 10536 от 2015 г.
Върховният административен съд на Репуб­
лика България – петчленен състав – II коле­
гия, в съдебно заседание на петнадесети 
октомври две хиляди и петнадесета година 
в състав: председател: Боян Магдалинчев, 
членове: Ваня Анчева, Йовка Дражева, Иван 
Раденков, Павлина Найденова, при секретар 
Григоринка Любенова и с участието на про-
курора Динка Коларска изслуша докладва-
ното от съдията Ваня Анчева по адм. дело 
№ 10536/2015. 
Производството е по реда на чл. 208 и сл. от 
Административнопроцесуалния кодекс (АПК).
Образувано е по касационен протест, 
подаден от прокурор при Върховната адми-
нистративна прокуратура, и по касационна 
жалба от министъра на здравеопазването 
чрез пълномощника му – юрк. Здравкова, 
срещу Решение № 7707 от 25.06.2015 г., пос-
тановено по адм. дело № 1132/2015 г. по 
описа на Върховния административен съд, 
седмо отделение.
По поддържаните оплаквания за непра-
вилност на оспорения съдебен акт поради 
нарушение на материалния закон и необос-
нованост – касационни основания по смисъла 
на чл. 209, т. 3 АПК, се иска отмяната му 
и решаване на спора по същество. Проце-
суалният представител на министъра на 
здравеопазването претендира присъждане 
на юрисконсултско възнаграждение за на-
стоящата инстанция. Прави възражение за 
прекомерност на искането за разноски на 
насрещните страни.
Ответниците – сдружение „Национално 
сдружение на частните болници“, Сдруже-
нието на общинските болници в България 
и сдружение „Център за защита правата в 
здравеопазването“, представлявани от адв. 
Николова, оспорват жалбата и протеста. С 
отричащи основателността им доводи молят 
атакуваното решение да бъде оставено в сила 
и да им се присъдят разноски за адвокатско 
възнаграждение.
Участвалият в касационното производство 
представител на Върховната административна 
прокуратура дава заключение за неоснова-
телност на касационния протест и на каса-
ционната жалба.
Върховният административен съд, пет­
членен състав, констатира, че е допустимо 
сезиран от страни с надлежна процесуална 
легитимация при упражнено в рамките на 
преклузивния срок право на обжалване, респ. 
на протестиране на първоинстанционния 
съдебен акт.
След извършена касационна проверка на 
съдебното решение по наведените от страните 
основания и в обхвата на служебното начало 
по чл. 218, ал. 2 АПК съдът съобрази следното:
С атакуваното решение, постановено в 
производство по чл. 185 и сл. АПК, тричлен-
ният състав на Върховния административен 
съд е отменил Наредба № 15 от 28.07.2014 г. 
за утвърждаване на медицински стандарт 
„Ревматология“, издадена от министъра на 
здравеопазването, и е осъдил административ-
ния орган да заплати разноските по делото.
За да постанови този резултат, съдът е фор-
мирал решаващ извод за незаконосъобразност 
на оспорения пред него подзаконов нормативен 
акт, считайки, че е приет в противоречие с 
изискванията на чл. 11, ал. 1 и чл. 28, ал. 2 
ЗНА. При сравнителен анализ на разпоред-
бите на отменената и на процесната наредба 
е извел заключение за липса на кумулативно 
зададените от закона предпоставки, при осъ-
ществяване на които е допустима замяна на 
един нормативен акт с друг, касаещ същата 
материя. Преценил е, че условието за важност 
на промените в нормативната уредба е спазе-
но, но в случая измененията не могат да се 
определят количествено като многобройни. 
Приел е, че мотивите на оспорената наредба 
нямат очертаното от чл. 28, ал. 2 ЗНА съдър-
жание. Позовал се е на отсъствие на обосновка 
за необходимостта от въведените собствени 
способности на структурите от различните 
нива на компетентност и за преценката за 
финансовата тежест, която адресатите на акта 
трябва да понесат, за да изпълнят норматив-
ните предписания. Според тричленния състав 
констатираният порок води до невъзможност 
да се извърши контрол за законосъобразност 
на подзаконовия нормативен акт с относими 
законови разпоредби, включително с изисква-
нията на Закона за ограничаване на админи-
стративното регулиране и административния 
контрол над стопанската дейност (ЗОАРАКСД) 
и до нарушение на чл. 26, ал. 1 ЗНА.
Решението е правилно като краен правен 
резултат. 
По делото няма спор за факти. Спорът 
между страните е очертан от противоречи-
ето в позициите им досежно наличието на 
условията по чл. 11, ал. 1 ЗНА за отмяна на 
предходната наредба и приемането на нова 
такава със същия предмет на регулиране на 
мястото на отменената, както и по въпроса 
за мотивирането на подзаконовия нормативен 
акт съобразно правилата на чл. 28, ал. 2 ЗНА.
Обоснована и съответна на материалния 
закон е преценката на съда по същество, че 
обжалваната наредба на министъра на здра-
веопазването е незаконосъобразно издадена, 
като мотивите му се възприемат изцяло от 
касационния състав.