Държавен вестник, бр. 66, 2024 г., стр. 50

СТР.  50	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  66
та є основна задача, не водят до заличаване 
на тези конституционно установени способи, 
нито сами по себе си блокират тяхното из­
ползване. Те не водят до промени във функ­
ционалните специфики на прокуратурата като 
самостоятелен орган в независимата съдебна 
власт. Измененото съдържание на тези два 
способа запазва непроменена основната є 
задача в рамките на съдебната власт – да 
следи за спазване на законността. Те не 
водят до прехвърляне на правомощия на 
прокуратурата към друг орган от съдебната 
власт или към орган извън съдебната власт. 
Независимо че осъществяването на дейността 
на прокуратурата с променените конститу­
ционни правомощия изисква законодателят 
да приеме необходимата нормативна уредба 
на законово ниво, за да може този орган на 
съдебната власт да изпълнява функциите си, 
това не обуславя противоконституционност 
на оспорените разпоредби. Това е основно 
задължение на законодателя (чл. 62, ал. 1, изр. 
първо), а е налице и изрично конституционно 
възлагане (чл. 133). Конституционният съд в 
Тълкувателно решение № 8 от 2005 г. по к.д. 
№7/2005 г. недвусмислено подчертава, че съ­
ществува ясна връзка между това задължение 
и нормативните предписания на чл. 117, 126 
и 127 от Основния закон. „Докато в тях са 
уредени основополагащите характеристики на 
съдебната власт (чл. 117) или специфичните 
основни положения относно структурата (чл. 
126) и функциите (чл. 127) на прокуратурата, 
тук Конституцията ясно посочва, че прак­
тическата реализация на създадения с нея 
нов модел на съдебната власт задължително 
предполага законово ниво на нормативната 
уредба на неуредените от нея, но значими 
въпроси за организацията и дейността на 
прокурорските органи.“
Във връзка с това Конституционният 
съд отбелязва, че разглежданите конститу­
ционни разпоредби относно правомощията 
на прокуратурата по т. 5 и 6 на чл. 127 са 
с висока степен на абстрактност. Съдържа­
нието на тези правомощия се „изпълва“ от 
Народното събрание на законово ниво и то 
прави преценката по целесъобразност как 
да уреди реализацията им. Самото Велико 
Народно събрание изрично е допуснало това 
принципно положение да бъде приложимо, 
доколкото разпоредбата на т. 6 на чл. 127 от 
Конституцията преди измененията също е 
предвиждала участие на прокурор в граж­
дански и административни дела, когато това 
е предвидено в закон. Следователно учреди­
телната власт е допуснала възможността да се 
предостави това правомощие на всяко бъдещо 
Народно събрание, което да преценява чрез 
текущо законодателство необходимостта от 
участие на прокурор в съдебни производства, 
различни от наказателните. По този начин, 
като предвиден в Конституцията, законът 
ще изпълнява особена гаранционна функ­
ция – да бъде основа и мяра на дейността на 
прокуратурата в производства, различни от 
наказателните, и така да защитава основните 
права и свободи като гаранция за спазване 
на принципа на правовата държава.
Конституционният съд намира, че из­
вършената промяна в т. 5 и 6 на чл. 127 от 
Конституцията не отнема задачата на прокура­
турата да следи за спазването на законността 
и прокуратурата продължава да я изпълнява 
като гарант за върховенството на правото в 
посочените в Конституцията области. Измене­
нието в посочените правомощия представлява 
по своето естество прецизиране на обхвата на 
установения в Конституцията способ на про­
куратурата за осъществяване на основната є 
задача, което съгласно Тълкувателно решение 
№ 8 от 2005 г. по к.д. № 7/2005 г. е в правомо­
щията на Народното събрание и е допустимо 
да бъде извършено от него във функцията му 
на производна учредителна власт.
Поради изложеното Конституционният съд 
намира, че промените в т. 5 и 6 на чл. 127, 
както са въведени с § 12 от Конституцията, 
не са противоконституционни.
в) Механизъм за разследване на главния 
прокурор – промяна в чл. 130, ал. 4, както е 
въведена с § 15 ЗИД на Конституцията
Разпоредбата на чл. 130, ал. 4 е нова, 
приета е с изменението на Конституцията 
през 2023 г., въведена е с § 15 ЗИД на Кон­
ституцията. Приемането є е мотивирано от 
вносителите с нуждата от създаване на „ре­
ални механизми за търсене на отговорност и 
отчетност по отношение на главния прокурор“ 
в „съответствие с решение на Европейския 
съд по правата на човека по делото Колеви 
срещу България“.
Разпоредбата на чл. 130, ал. 4 гласи: „За 
извършено престъпление от общ характер 
главният прокурор или негов заместник се 
разследва и обвинението се поддържа пред 
съда от прокурор, който е заемал длъжността 
съдия във Върховния касационен съд от на­
казателната колегия или с ранг на съдия във 
Върховния касационен съд от наказателните 
отделения на апелативните или окръжните 
съдилища до момента на назначаването. Про­
цедурата за избор и назначаване се определя 
в закон.“
С тази разпоредба прокурорът, разследващ 
главния прокурор или негов заместник, става 
трети орган от системата на прокуратурата, 
който Народното събрание предвижда на 
конституционно ниво заедно с Върховна­
та прокуратура и самия главен прокурор. 
Поставена в този контекст при контрола