Държавен вестник, бр. 37, 2004 г., стр. 79

Б Р О Й  37
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  79
По основателността на жалбата:
Със Закона за Министерството на вътреш-
ните работи—глава единадесета, се урежда ре-
дът за осъществяване на дейност по осигурява-
не на пожарна и аварийна безопасност по дого-
вори и от субекти извън органите на Национал-
ната служба “Пожарна и аварийна безопасност”.
Съгласно чл. 3, ал. 1 ЗНА в материята, до която
се отнася, законът трябва да уреди пълно всич-
ки основни обществени отношения, които се
поддават на трайна уредба, а за другите отно-
шения по тази материя законът може да пред-
види издаването на подзаконов нормативен акт.
С разпоредбата на чл. 120б, ал. 1 от същия за-
кон е регламентирана възможността министъ-
рът на вътрешните работи или упълномощени
от него лица да издават или отнемат разреше-
ния на търговци за осъществяване на дейности
по пожарна и аварийна безопасност.
Атакуваната наредба е издадена на основа-
ние чл. 120б, ал. 4 ЗМВР, с който се дава право на
министъра на вътрешните работи да издаде на-
редба за реда за осъществяване на тези дейнос-
ти, в която подробно да регламентира тази дей-
ност. В изпълнение на тези си правомощия ми-
нистърът е издал и Наредба № I-127 от 29.V.2003 г.
за определяне на реда за осъществяване на дей-
ности по пожарна и аварийна безопасност от тър-
говци. В разпоредбата на чл. 2, ал. 1 от посоче-
ната наредба е посочено, че дейностите по ПАБ
могат да се извършват в обекти на територията
на цялата страна или в обекти на територията на
отделна регионална дирекция на вътрешните
работи (РДВР) или на Столичната дирекция на
вътрешните работи (СДВР). В обжалваните тек-
стове на чл. 2, ал. 2; чл. 4; чл. 5; чл. 6 и чл. 12,
ал. 1, т. 3 се сочи, че разрешението дава право за
извършване на посочените в него дейности само
за обекта на територията, за която е издадено.
При тези данни се обосновават следните
правни изводи:
Жалбата е частично основателна.
С разпоредбата на чл. 120б ЗМВР законода-
телят е делегирал правомощие на министъра
на вътрешните работи да определи с наредба
реда за получаване на разрешение и реда за осъ-
ществяване на дейности по пожарна и аварийна
безопасност от търговци, необходимите мини-
мални технически средства, личен състав и про-
фесионална квалификация. В случая с обжал-
ваните текстове на наредбата се въвежда огра-
ничение за извършване на дейности по ПАБ в
конкретен обект и се обвързва действието на
издаденото разрешение за съответната дейност
само за територията на този обект, т.е. правна-
та възможност за осъществяване на тази дей-
ност в обектите на територията на цялата стра-
на е ограничена. Наредбата въвежда ново пра-
вило—необходимостта от получаване на разре-
шение за всеки един обект, каквото изискване
липсва в чл. 120б, ал. 1 ЗМВР, т.е. министърът
на вътрешните работи не е бил оправомощен да
регламентира това допълнително изискване.
След като в самия закон не са предвидени
разпоредби за получаване на разрешение за
всеки отделен обект, то недопустимо е с под-
законов нормативен акт да се въвеждат други
правила, различни от приетите в самия закон.
По силата на Търговския закон всеки търго-
вец може да извършва търговска дейност на
територията на цялата страна. В случая няма
спор, че разрешаваните дейности по ПАБ са
“търговски”, поради което и не следва тър-
говците, получили разрешение за тази дейност,
да бъдат териториално ограничавани. Дейнос-
тите, регламентирани в чл. 3 от наредбата,
които могат да бъдат извършвани от търгов-
ци, а именно: пожарогасителна дейност, ава-
рийно-спасителна дейност и противопожар-
но обследване на обекти, с оглед своята насо-
ченост и спецификата на съдържанието и цел-
та си не могат да бъдат осъществявани по
принцип, те винаги са свързани с определен
обект и са съобразени с неговата специфика и
особеност. С оглед именно на специфичния
характер на дейността по ПАБ в чл. 20 от
наредбата е предвидено уведомяване на орга-
на, издал разрешението, за сключените дого-
вори, поради което и доводите относно необ-
ходимостта от допълнително териториално
ограничение на извършваните ПАБ с цел кон-
трол се явяват неоснователни.
Текстовете на чл. 2, ал. 2 и на чл. 12, ал. 1,
т. 3 от наредбата биха били в съответствие с
чл. 120б ЗМВР, ако се предвиждаше, че разре-
шението дава право за извършване на посоче-
ните дейности за обектите на територията, за
която е издадено. Наредбата по смисъла на
чл. 7, ал. 2 ЗНА се издава за прилагане на от-
делните разпоредби на други подразделения
на нормативен акт от по-висока степен. В нея
се съдържа волеизявление на компетентен за
това орган, но в рамките и границите на съ-
ществуващ закон, за осъществяването на цел-
та на този закон.
Неубедителни са и доводите, че това е на-
правено с оглед императивната разпоредба на
чл. 2, ал. 1 от наредбата и за яснота при прила-
гането на ЗМВР. Подзаконовият нормативен
акт следва да подпомага институциите, до кои-
то се отнася законът, с оглед правилното му
прилагане. При положение че липсва законово
ограничение търговецът да извършва ПАБ дей-
ности на територията на цялата страна незави-
симо от мястото на съдебната си регистрация
след получаване на съответното разрешение за
това, то недопустимо е с подзаконов нормати-
вен акт да се въвежда ограничение.
Посоченото нарушение обуславя противоре-
чие с материалноправни разпоредби и е осно-
вание за отмяна по чл. 12, ал. 4 ЗВАС на разпо-
редбата на чл. 2, ал. 2 и чл. 12, ал. 1, т. 3 от На-
редба № I-127 от 29 май 2003 г. за определяне на
реда за осъществяване на дейности по пожарна
и аварийна безопасност от търговци.