Държавен вестник, бр. 94, 2002 г., стр. 17

Б Р О Й  94
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  17
—при насрочване на избори политическите
партии и коалиции можеха да поискат преди
регистрацията кандидатите да бъдат провере-
ни за същото;
—всеки български гражданин имаше право
да поиска от съответната комисия да му бъде
направена справка дали за него е събирана ин-
формация от бившите ДС или РУГЩ и да му се
даде възможност да се запознае с нея.
Законът съдържаше някои изключения за
разкриване имената на щатни и нещатни сът-
рудници, когато това би застрашило национал-
ната сигурност на страната или ще застраши
живота и личната свобода на физическо лице.
Отмененият закон независимо от подобре-
нията, които биха били полезни, създаваше във
висока степен възможност отделният гражда-
нин да разбере останали скрити за него в тече-
ние на дълги години обстоятелства, заради ко-
ито е страдал, а в много случаи са унищожили
целия му живот. Обществото също така може-
ше да бъде осведомено за методите, с които
бившите тайни служби са действали, за мина-
лото и евентуалните връзки на някои личности,
осъществяващи и сега публична дейност, както
и за тези, за които трябва да изрази своето от-
ношение при предстоящи избори.
С отмяната на ЗДДБДСБРУГЩ общество-
то и отделният гражданин са лишени от тази
възможност. Отнето им е едно придобито вече
право върху посочената информация. Отнета е
и възможността на гражданското общество да
упражнява контрол върху развитието на демок-
ратичния процес в държавата.
Несъстоятелни са всички доводи, че появи-
лата се информационна празнота може да бъде
запълнена от други законови и новосъздадени
подзаконови актове.
Отнетата информация не може да бъде по-
лучена и чрез Закона за достъп до обществена-
та информация (ЗДОИ). Преди всичко чл. 4,
ал. 1 от него изключва прилагането му “ако в
друг закон е предвиден специален ред за търсе-
не, получаване и разпространяване” на общес-
твена информация. А въз основа на чл. 2, ал. 3
на същия достъпът до лични данни е изключен.
Член 8, ал. 2 ЗДОИ постановява, че законът не
се прилага за информация, която се съхранява
в Държавния архивен фонд. Оттук следва, че
ако някои материали се прехвърлят във фонда,
достъпът до тях не може да се осъществи по
реда на ЗДОИ. При това съгласно § 9, ал. 1
ПЗРЗЗКИ изготвените до влизане в сила на
закона материали и документи, обозначени със
съответните степени на секретност, се считат
за обозначени с ниво на класификация съглас-
но ЗЗКИ, като сроковете за съхраняване на сек-
ретността се изчисляват от датата на създаване
материалите и документите съобразно същия
закон. Законът за достъп до обществената ин-
формация е неприложим, когато достъпът до
информация засяга трето лице и няма изрично
негово писмено съгласие.
Законът за защита на личните данни също
така не може да замести достъпа до информа-
ция, който предоставяше отмененият с § 37
ПЗРЗЗКИ закон.
Обработването на лични данни за физически
лица може да стане само след “свободно и недву-
смислено” изразено съгласие на лицето, чийто
данни се обработват (чл. 20, ал. 1 във връзка с
чл. 19 ЗЗЛД). Според чл. 20, ал. 2, т. 1 ЗЗЛД съг-
ласието не се изисква, когато “се отнася за лични
данни, събрани и обработвани по силата на за-
дължение по закон”. По ред, определен от закон,
и съгласно чл. 35, ал. 1, т. 2 ЗЗКИ може да се по-
лучи информация от регистъра или документите,
съдържащи обществена информация. Съгласно
чл. 25, ал. 1, т. 1 ЗЗЛД след приключването на
обработката на личните данни предвиденият в
закона администратор (физическо или юридичес-
ко лице и държавен орган) може да ги унищожи.
Както ЗДОИ, така и ЗЗЛД не осигуряват
възможността да се получи и съхрани инфор-
мацията, която позволяваше отмененият
ЗДДБДСБРУГЩ.
Съгласно чл. 125б, ал. 1, т. 1 от Закона за
Министерството на вътрешните работи (ЗМВР)
(обн. ДВ, бр. 122 от 1997 г.; изм. бр. 70, 73 и 153
от 1998 г., бр. 30 и 110 от 1999 г., бр. 1 и 29 от
2000 г., бр. 28 от 2001 и бр. 45 от 2002 г.) Дирек-
ция “Информация и архив” е, която приема, ре-
гистрира и обработва документи, създадени от
службите и дирекциите на МВР, и създава фон-
дове за временно и постоянно запазване. Тя пред-
лага на министъра на вътрешните работи архив-
ни документи за разсекретяване (чл. 125б, ал. 1,
т. 2) и му предлага реда и начина за унищожаване
на документите в дирекциите и службите. Съг-
ласно чл. 125б, ал. 3 ЗМВР министърът е, който
чрез посочената дирекция управлява архивния
фонд на министерството. В този смисъл е писмо-
то до Конституционния съд на министъра на вът-
решните работи (регистър № I-7759 от 3 юли
2002 г.) във връзка с изясняване на този въпрос.
С писмо № 1160 от 27 юни 2002 г. министърът
на отбраната е осведомил КС, че основната част
от архивите на бившето Разузнавателно управ-
ление на Генералния щаб се съхраняват в служ-
ба за информация. Тези, които засягат въпроси
от общ характер и са с изтекъл срок на съхране-
ние в службата, са предадени в Централния во-
енен архив със същата степен на секретност и
срок на съхранение “вечно”. Използването спо-
ред писмото става с разрешение на директора на
служба “Военна информация”, като въпросът е
регламентиран от “Ръководство по архивите в
Българската народна армия”, утвърдено с ми-
нистерска заповед № 0440 от 17 декември 1963 г.
Издадената на 24 юни 2002 г. инструкция за
реда за достъп до информация на министъра на
вътрешните работи, съдържаща се в документи-
те от архивните фондове на МВР, не може да за-
пълни празнотата, която остава след отмяната на
ЗДДБДСБРУГЩ. Преди всичко не подзаконов
акт, какъвто е инструкцията, а законът е, който