Държавен вестник, бр. 1, 2014 г., стр. 39

БРОЙ  1	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  39  
Народното събрание е освободило лице, което 
се избира и освобождава от друг орган, а не 
от Народното събрание и така е бил нарушен 
чл. 84, т. 8 от Конституцията.
Тази практика според нас е основана на 
разбирането, че конституционният контрол 
върху актовете на Народното събрание из-
ключва преценката за законосъобразност на 
решенията му поради нуждата да се осигури 
необходимата свобода за вземане на решения 
и по целесъобразност от един политически 
орган, какъвто е Народното събрание. 
Досегашната практика според нас трябва 
да бъде преоценена с оглед на Решение № 13 
на КС по к.д. № 12 от 2010 г. относно ман-
датността. Принципите, заложени в това 
решение, изискват при прекратяване на 
мандат на орган по силата на чл. 84, т. 8 от 
Конституцията Народното събрание не само 
да посочи предвидената в съответния закон 
разпоредба за това, а да обсъди и обстоятел-
ствата, включени във фактическия є състав. 
В противен случай Народното събрание ще 
се окаже безконтролно, когато формално по-
сочи в решението си основания, предвидени 
в закон, но всъщност предсрочното прекра-
тяване на мандата реално е мотивирано със 
съвършено други причини. Свободата на На-
родното събрание при приемане на решения 
по целесъобразност свършва там, където се 
засяга публичният интерес, в случая състо-
ящ се в това избраното лице независимо, 
безпрепятствено и пълноценно да изпълнява 
правомощията си до края на своя мандат, 
стига в дейността си да е спазвало закона.
Не може да се твърди, че всяко предсрочно 
прекратяване на мандат непременно е израз 
на политически произвол. Това е конституци-
онно установено правомощие на Народното 
събрание и е напълно нормално да бъде 
упражнявано в правовата държава, стига да 
се извършва при спазването на Конституци-
ята и законите, а не само при формалното 
им съблюдаване. Практика, при която едно 
мнозинство законодателно създава изкуствени 
основания за предсрочно прекратяване на 
мандат единствено за да осигури съответствие 
на политическо решение със закона, не може 
да бъде в основата на една правова държава. 
Следователно свободата на Народното събра-
ние предсрочно да прекрати мандат на орган 
по силата на чл. 84, т. 8 от Конституцията 
трябва да бъде ограничавана преди всичко 
от принципите на Конституцията, а едва след 
това – от закона.
Това не означава, че проверката за конститу-
ционосъобразност на решенията на Народното 
събрание през призмата на принципа на пра-
вовата държава и в защита на конституционно 
установени ценности не е и проверка за тяхната 
законосъобразност. Такава проверка осигуря-
ва и конституционно закрепеното в чл. 56 от 
Конституцията право на защита на лицата, 
чиито права се засягат, доколкото мандатът 
винаги има и персонална компонента.
Изложеното изисква Конституционният съд 
да преценява и дали посочените в мотивите 
на оспореното решение на Народното събра-
ние основания съответстват на основанията 
за предсрочно прекратяване на мандата на 
управителя на НЗОК, очертани в чл. 19, ал. 4, 
т. 3 ЗЗО. 
Разбира се, тази преценка е ограничена в 
две посоки. Първото ограничение е свързано 
с възможността Конституционният съд да 
събира доказателства по силата на Закона за 
Конституционен съд. Преценката изисква съ- 
дът да провери дали в материалите по консти-
туционното дело се съдържат доказателства, че 
в обсъжданията народните представители са 
преценили налице ли са посочените в закона 
основания за предсрочно прекратяване на ман-
дат. Второто ограничение е, че преценката на 
съда не може да излезе извън обстоятелствата, 
мотивирали Народното събрание да приеме 
оспореното решение. Тази преценка не бива 
и да подменя суверенната воля на Народното 
събрание да квалифицира по определен начин 
констатираните от него факти.
В чл. 84 от Правилника за организацията 
и дейността на Народното събрание не се 
съдържа изискване решенията на Народното 
събрание да се мотивират, което самї по 
себе си сочи докъде може да се простира 
проверката върху тези решения. В конкретния 
случай мотивите към оспореното решение 
се съдържат в стенографския протокол от 
заседанието на постоянната Комисия по здра-
веопазване, този от пленарното заседание на 
Народното събрание от 4-ти юли 2013 г. и в 
проекта за решение. Всички те са неразделна 
част от оспореното решение. Обсъдените в 
рамките на парламентарните процедури факти 
в тяхната съвкупност представляват моти-
вите, обусловили решението на Народното 
събрание за предсрочното прекратяване на 
мандата на д-р Пламен Цеков на основание 
чл. 19, ал. 4, т. 3 ЗЗО. 
Правомощията на управителя на НЗОК 
трябва да бъдат преценявани през призмата 
на основната цел на ЗЗО, която той като ръ-
ководител на касата е длъжен да съблюдава 
в поведението си – задължителното здравно 
осигуряване да гарантира свободен достъп на 
осигурените лица до медицинска помощ. Тази 
цел конкретизира разпоредбата на чл. 52 от 
Конституцията. Основната отговорност за ръ-
ководството на НЗОК носи нейният управител, 
който има самостоятелни функции, различни 
от тези на Надзорния съвет, поради което не 
бива неговата отговорност да се смесва с тази 
на колективния орган. Израз на оценката за 
тази отговорност намираме и в законодател-
ното изменение, след което управителят на 
НЗОК се избира от Народното събрание.