Държавен вестник, бр. 83, 2021 г., стр. 57

БРОЙ  83	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  57  
 
72 
8.1.1 HFID трябва да се регулира, както е посочено от производителя на уреда. За да се 
оптимизира реагирането на детектора в най-често използвания измервателен обхват, за 
калибриране трябва да се използва пропановъздушна газова смес. 
8.1.2 С дебитите на гориво и въздух, определени в препоръките на производителя, в 
анализатора се въвежда  калибриращ газ от 350 ± 75 ppmC. Реакцията за даден дебит гориво 
се определя като разликата между показанието за газа за калибриране на обхвата и 
показанието за нулиращия газ. Потокът на гориво се регулира постепенно над и под 
спецификацията на производителя. Записва се реакцията на газа за калибриране обхвата и на 
нулиращия газ при тези потоци на горивото. Начертава се крива на двете реакции и дебитът 
на горивото се регулира в зависимост от най-високата част на кривата. Това е 
първоначалната настройка на дебита, която може да се нуждае от допълнителна 
оптимизация в зависимост от резултатите от факторите за реакция на въглеводороди и 
проверката на Кислородната интерференция съгласно 8.2 и 8,3, 
8.1.3 Ако смесването с кислород или коефициентите на реагиране към въглеводородите 
не отговарят на следните изисквания, дебитът на въздуха трябва да се регулира постепенно 
над и под указаните от производителя стойности; процедурите от точки 8.2 и 8.3 трябва да 
се повторят за всяка стойност на потока. 
8.1.4 По избор, оптимизацията може да се извърши като се използват алтернативни 
процедури, подлежащи на одобрение от администрацията. 
8.2 Фактори за реакция на въглеводороди 
8.2.1 Анализаторът се калибрира с използването на смес от пропан и въздух и пречистен 
синтетичен въздух, съгласно точка 5. 
8.2.2 Коефициентите на чувствителност се определят при пускането на анализатора и 
след периоди на продължителна употреба. Коефициентът на предавателната характеристика 
(rh) за определен въглеводороден вид е отношението между показанието за концентрацията 
на на HFID ppmC датчика за йонизацията на пламъка и концентрацията на този газ в 
цилиндъра, изразени в ррmС. 
8.2.3 Концентрацията на изпитвания газ трябва да бъде такава, че да дава показание 
около 80 % от пълния капацитет. Концентрацията трябва да е позната с точност до ±2 % по 
отношение на един тегловен еталон, изразен обемноОсвен това газовата бутилка трябва да 
се подготви за 24 часа при температура 25 ° C ± 5 ° C. 
8.2.4 Използваните тестови газове и препоръчителните диапазони на относителния 
коефициент на реакция са както следва: 
- Метан и пречистен синтетичен въздух 1,00 ≤ rh< ≤,15 
- Пропилен и пречистен синтетичен въздух 0,90 ≤ rh≤ 1,1 
- Толуен и пречистен синтетичен въздух 0,90 ≤ rh≤ 1,1. 
Тези стойности са спрямо rh от 1 за пропан и пречистен синтетичен въздух. 
8.3 Проверка на кислородните смущения 
8.3.1 Проверката на кислородната интерференция се определя при въвеждането на 
анализатор в експлоатация и след периоди на продължителна употреба. 
8.3.2 Трябва да бъде избран диапазон, при който газовете за проверка на кислородната 
интерференция ще падат в горните 50%. Проверката се провежда при зададена температура 
на пещта. Кислородните смущаващи газове са посочени в 2.2.4. 
.1 Анализаторът се нулира. 
.2 Анализаторът се калибрира с 21% смес от кислород. 
 
73 
.3 Проверява се отново реакцията при нулево показание на анализатора. Ако се е 
променило с повече от 0,5% от пълния капацитет (FS), стъпките 8.3.2.1 и 8.3.2.2 се 
повтарят.  
.4 Въвеждат се 5% и 10% газове за проверка на кислородните смущения. 
.5 Проверява се отново реакцията при нулево показание на анализатора. Ако се е 
променило повече от ± 1% от пълния капацитет, се повтаря. 
.6 Кислородната интерференция (%O2I) се изчисляваза всяка от смесите в точка 4, както 
следва: 
 
където: 
реакцията на анализатора е (A/% FS при A) * (% FS при B) 
където: 
A = концентрация на въглеводороди в ppmC (микролитра/ литър) на калибриращия газ, 
използван в 8.3.2.2 
B = концентрация на въглеводороди (ppmC) в газовете за проверка на смущенията в 
кислорода, използвани в 8.3.2.4 
 
D = процент от отговор на анализатора от пълния капацитет, дължащ се на A. 
.7 % на кислородната интерференция (%O2I) трябва да бъде по-малко от ± 3,0% за 
всички газове, необходими за проверка на кислородната интерференция преди 
изпитването. 
.8 Ако кислородната интерференция са по-големи от ± 3,0%, въздушният поток над и 
под спецификациите на производителя се регулира постепенно, като се повтаря 
стъпка 8.1 за всеки поток. 
.9 Ако кислородната интерференция са по-големи от + 3,0% след регулиране на 
въздушния поток, потокът на горивото и, след това, потокът на пробата трябва да 
се регулира, като се повтаря стъпка 8.1 за всяка нова настройка. 
.10 Ако кислородната интерференция e все още по-голяма от ± 3,0%, анализаторът, 
HFID горивото или въздухът на горелката трябва да бъдат ремонтирани или 
заменени преди изпитването. След това тази точка се повтаря с ремонтираното или 
замененото оборудване или газове. 
9. Интерференционни ефекти с анализатори на CO, CO2, NOх и О2 
Газовете, които са различни от анализирания газ, могат да повлияят на отчитаните 
стойности по няколко начина. В инструментите NDIR и PMD се наблюдава положителна 
интерференция, когато газът, който е причина за интерференцията, предизвиква същия ефект 
като измервания газ, но в по-ниска степен от него. Отрицателна интерференция се наблюдава 
от една страна в инструментите NDIR, когато газът, който е причина за интерференцията, 
разширява диапазона на абсорбция на измервания газ, и от друга страна, в инструментите CLD, 
когато газът, който е причина за интерференцията, предизвиква затихване на излъчването.