Държавен вестник, бр. 57, 2006 г., стр. 19

Б Р О Й  57
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  19
това дело, поради атакуването им за противо-
конституционност, ал. 2 и 3 на чл. 32 ЗДС също
така имат за цел да обезпечат спазването на
конституционното изискване за равностойност
на обезщетението.
Както изрично е подчертано в мотивите към
проекта на ЗИДЗДС, включващ атакуваните
разпоредби, основната причина за създаване-
то им е липсата на законова дефиниция за по-
нятието “равностойно парично обезщетение”,
а оттук и липсата на еднакви критерии, които
да се прилагат при определянето на обезщете-
нието на засегнатите от принудителното от-
чуждаване собственици. Посочено е, че тази
законодателна празнота има за последица, при
обжалване пред съда на определеното по реда
на чл. 34а, ал. 1 и 2 ЗДС обезщетение, назначе-
ните експерти да оценяват отчуждените имо-
ти по различни критерии за понятието равнос-
тойно парично обезщетение. В резултат на това
се получават значително различаващи се край-
ни оценки—в някои случаи в пъти по високи
от действителните пазарни цени на отчужда-
ваните имоти.
В тази връзка безспорно е, че запълването
на съществуващата законова празнота чрез
създаването на съответната уредба с чл. 32, ал. 2
и 3 ЗДС е обществено необходимо, за да се га-
рантира на физическите и юридическите лица
равенството пред закона.
Според новосъздадената ал. 2 на чл. 32 ЗДС
равностойното парично обезщетение по ал. 1
се определя в съответствие с предназначението
на имотите преди влизането в сила на подроб-
ния устройствен план въз основа на пазарните
цени на имоти с подобни характеристики, на-
миращи се в близост до отчуждавания.
За да може да се прецени дали тази разпо-
редба е в съответствие с Конституцията—не є
противоречи, трябва преди всичко да се разк-
рие смисълът на понятието “равностойно па-
рично обезщетение”. Легално определение на
това понятие до приемането на атакувания
ЗИДЗДС няма формулирано. Изясняване сми-
съла на понятието законодателят за пръв път
прави, ръководен от посочените по-горе съоб-
ражения в мотивите към законопроекта, с § 16
ЗИДЗДС (ДВ, бр. 17 от 2006 г.). С него се създа-
ва § 1а към допълнителните разпоредби на ЗДС.
В т. 1 от тази разпоредба, с фактическо препра-
щане към чл. 32, ал. 2 и 3 от същия закон, се дава
законова дефиниция на понятието “равностой-
но парично обезщетение”. Посочено е, че “рав-
ностойно парично обезщетение” е цената на
отчуждаваните имоти или на части от имоти,
определена по реда на този закон. Това е имен-
но редът, определен от чл. 32, ал. 2 и 3 ЗДС.
При преценката за конституционосъобразност
следва да се има предвид, че нормата преди
всичко трябва да съответства на целта на Кон-
ституцията. Частната собственост е гаранция и
материална основа на правата на личността, на
нейното достойнство и сигурност, поради кое-
то държавата я гарантира. Като се има предвид
това, се налага изводът, че според Конституци-
ята равностойно парично обезщетение ще е това,
което позволява на засегнатия от отчуждаване-
то собственик да получи адекватна обезщета.
Основният смисъл се състои в това, по какъв
начин и към кой момент да се определи разме-
рът на обезщетението, така че то да съответс-
тва на стойността на отчуждения имот.
Чисто пазарният принцип за установяване
равностойността на един имот би могло да бъде
постигнат само ако този имот бъде предложен
за продажба на свободния пазар. В случаите на
принудително отчуждаване на частни имоти
за държавни и общински нужди, т. е на отне-
мане на частна собственост от държавата на
съответно конкретно посочени законови ос-
нования, предлагането на пазара по понятни
причини не може да бъде осъществено. Това
налага адекватната обезщета (равностойното
парично обезщетение) да се определя по зако-
нов ред. Тази уредба несъмнено, както впро-
чем е и направено с атакуваните разпоредби,
трябва да има предвид пазарната цена, която
собственикът би получил от продажбата на
имота на свободния пазар.
В общи линии съществуващата законова
празнота, която е целено да се запълни с атаку-
ваните разпоредби, се свежда и до неяснотата,
как следва да се оценява имотът, който се от-
чуждава—дали като имот с променено предназ-
начение с оглед обекта, който подлежи да бъде
изграден, или като имот с предназначението,
което е имал преди влизане в сила на подроб-
ния устройствен план.
Предписаното от атакуваната разпоредба
ползване на сравнителния метод при определя-
нето на равностойното парично обезщетение
въз основа на пазарните цени на имоти не на-
кърнява, а е в защита интересите на засегнатия
от отчуждаването собственик. По този начин
се гарантира използването на еднакви обектив-
ни критерии, каквито са реализираните между
страните, поне една от които е търговец, сдел-
ки по пазарни цени с недвижими имоти, нами-
ращи се в близост до отчуждавания имот и
имащи сходна характеристика. Определянето
на равностойно парично обезщетение без спаз-
ването на ясни обективни критерии не е в инте-
рес и винаги може да злепостави интересите на
собствениците на принудително отчуждени
имоти. Това е така, защото влиянието на субек-
тивния фактор при определянето на обезщете-
нието, което не се ръководи от еднакви обек-
тивни критерии, води до отклонение от реална-
та оценка в една или друга посока.
По отношение на момента, към който тряб-
ва да бъдат взети предвид посочените обектив-
ни критерии за определяне на равностойното
парично обезщетение, Конституционният съд
намира, че регламентираното с разпоредбата
като меродавно “предназначението на имотите
преди влизане в сила на подробния устройствен
план” е задължителна предпоставка за пости-
гане на предписаното от Конституцията рав-