Държавен вестник, бр. 106, 2025 г., стр. 8

СТР.  8	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  106
Националната агенция за приходите също 
приема, че поради целевия характер на осигу­
рителните вноски, свързан с предоставянето 
на социална защита на осигурените лица чрез 
получаване на различни видове обезщетения 
и пенсии, изплащането на лихви върху тези 
средства би представлявало разходване на 
публични средства извън тяхното предназ­
начение. В становището се посочва, че опре­
делянето на дължимостта на лихвите върху 
задължителните осигурителни вноски по ред, 
идентичен с този на данъците, противоречи 
на принципите на осигуряването и ощетява 
осигурените лица поради фондовата органи­
зация, самостоятелния бюджет на обществе­
ното осигуряване и възмездния характер на 
осигурителното правоотношение. Прави се 
извод, че оспорената законодателна уредба 
съответства на изискването за стабилност и 
последователност. Посочва се, че принципът 
на равенство не се нарушава, тъй като режи­
мът на дължимост на лихвите се прилага по 
отношение на всички лица в хипотезата на 
недължимо внесени или събрани въз основа 
на акт на орган по приходите задължителни 
осигурителни вноски. В становището се из­
тъква, че предвиденото изключение има за 
цел държавата да не въздейства негативно 
върху основния принцип на осигурителната 
система – солидарността, съгласно който 
осигурителните вноски се събират от едни 
лица, а се разходват за други при настъпване 
на осигурителен случай. 
Националният осигурителен институт 
също излага аргументи, свързани с целевото 
предназначение и възмездния характер на 
задължителните осигурителни вноски като 
основание за установяване на предвиденото 
в чл. 129, ал. 6 ДОПК изключение. Посочва, 
че това законодателно решение защитава 
интересите на всички осигурени лица, тъй 
като не допуска изплащане на финансови 
ресурси от съответния осигурителен фонд 
под формата на лихви. Поддържа, че правото 
на собственост не се накърнява, като срещу 
направените вноски осигурените лица могат 
да претендират права от държавното общест­
вено осигуряване, а по отношение на осигу­
рителите платените осигурителни вноски се 
отчитат в процеса на данъчно облагане. Според 
Националния осигурителен институт не се 
установява неравно третиране, тъй като, от 
една страна, различният режим е приложим за 
определен вид публично вземане, а от друга, 
е приложим за всички лица в хипотезата на 
недължимо внесени или събрани въз основа 
на акт на орган по приходите задължителни 
осигурителни вноски.
Становището на Върховния администрати­
вен съд и изразените правни мнения на проф. 
д-р Иван Стоянов и ас. Здравко Славчев със 
съответните аргументи подкрепят и допъл­
ват доводите в искането, което намират за 
основателно.
Според Върховния административен съд 
невъзможността за получаване на пълно 
обезщетение по реда на ДОПК в случай на 
недължимо плащане на публично вземане, 
основаваща се единствено на неговия вид, 
е несправедливо и необосновано законо­
дателно решение, което не може да бъде 
оправдано със съображения за отделност на 
осигурителните бюджети. Споделят се мо­
тивите на вносителя, че оспорената правна 
уредба осуетява пълното възстановяване на 
вредите, причинени от незаконосъобразни 
актове на приходните органи, и установява 
различно третиране на лицата в зависимост 
от вида на подлежащото на възстановяване 
вземане, за което няма основание в ДОПК. 
Посочва се, че заявяването на претенцията 
за дължимост на законната лихва от момента 
на плащането по реда на Закона за отговор­
ността на държавата и общините за вреди 
не е ефективен начин на защита на лицата 
поради несъществуващата до момента съдебна 
практика по искове с такъв предмет и въз­
можните различни разбирания на съдебните 
състави по отношение на тяхната допустимост 
и основателност. Според Върховния адми­
нистративен съд задържането въз основа на 
незаконосъобразния административен акт на 
подлежащата на възстановяване парична сума 
намалява имуществото на платилия, с което 
се накърнява правото му на собственост. В 
становището се приема, че оспорената разпо­
редба значително затруднява субектите, като 
ги задължава да водят исков процес вместо 
да използват по-бързия и ефективен за тях 
административен ред, предвиден в ДОПК, с 
което се нарушават принципите на пропор­
ционалност и ефективност.
Според проф. д-р Иван Стоянов, след като 
законодателството изисква лихва да се начис­
лява за неплатените в законоустановените 
срокове публични задължения, такава следва 
да се дължи и за всички недължимо внесени 
или събрани такива. В правното мнение се 
поддържа, че няма основание за идентични 
публични вземания, каквито са данъците и 
задължителните осигурителни вноски, да 
се прилага различен режим в една и съща 
хипотеза. Проф. д-р Иван Стоянов подчер­
тава също, че въпросът за начисляването на 
лихвите е материалноправен и не следва да 
бъде предмет на уредба в ДОПК. 
В правното си мнение ас. Здравко Славчев 
поддържа, че предвидената правна уредба 
създава несправедливост в публичните финан­
сови отношения. Посочва, че лицата, които 
инициират процедура за възстановяване на 
недължимо внесени или събрани суми за 
задължителни осигурителни вноски по реда 
на ДОПК, са нормативно неравнопоставени 
въпреки сходствата в правната регламентация