Държавен вестник, бр. 44, 2010 г., стр. 5

БРОЙ  44	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  5  
нителни възможности на пациентите за избор 
на медицински услуги. Това е така, защото и 
лечебни заведения, които не разполагат със 
собствени специалисти, работещи по основен 
трудов договор за изпълнение на дейностите 
по чл. 45 ЗЗО, могат чрез такива на допълни-
телен трудов договор по изброените в текста 
на тази разпоредба медицински специалности 
да сключат договори за финансиране от РЗОК. 
По този начин се разширява кръгът от лечебни 
заведения, които ползват такова финансиране. 
Премахването на този облекчен режим за 
договаряне със здравната каса чрез обявяване 
противоконституционността на чл. 59, ал. 12 
ЗЗО няма да създаде по-добър достъп за па-
циентите до медицинска помощ от сферата на 
здравното осигуряване. То само би обусловило 
по-големи изисквания относно лечебните за-
ведения за обезпечаване със специалисти от 
изброените в оспорения текст специалности, 
които въпреки своята малобройност ще могат 
да работят в тях само на основен договор. Това 
ще доведе до прекратяване на медицинските 
дейности, за които се изисква участие на та-
кива специалисти и ограничаване избора на 
пациентите, които имат нужда от съответното 
медицинско обслужване.
2.2. Разпоредбата на чл. 59, ал. 12 ЗЗО не 
създава неравнопоставеност и между лекарите 
с оглед твърдяното от вносителите на искането 
неравно третиране поради въведените различни 
условия за специалистите по медицинските 
специалности, изброени в оспорения текст, 
относно полагане на труд в лечебните заве-
дения за болнична помощ, които работят по 
договор със здравната каса. Тази разпоредба 
не засяга правото на лекарите да работят по 
трудови правоотношения в лечебни заведения 
за болнична помощ, а създава изисквания за 
самите лечебни заведения, които желаят да 
получат финансиране от НЗОК. Тя въвежда 
облекчен режим за осигуряване на персонал 
само за тези от тях, които не разполагат с 
достатъчно специалисти, работещи на основен 
трудов договор за изпълнение на дейностите 
по чл. 45 ЗЗО, но искат да сключат договори 
със здравната каса. Изключението на чл. 59, 
ал. 12 ЗЗО се налага от малкия брой на специ-
алистите по изброените в него специалности и 
особеностите на медицинската дейност, които 
позволяват външно съвместителство, както и от 
нуждата да се осигури достатъчен брой лечебни 
заведения, които да отговарят на стандарта за 
квалифициран персонал.
Лекарите, притежаващи специалности извън 
изброените в чл. 59, ал. 12 ЗЗО, могат равнопо-
ставено да полагат труд съгласно предвидените 
в трудовите им договори условия и изисква-
нията на КТ, включително и по допълнителен 
трудов договор. В тази връзка трябва да се 
съобрази и обстоятелството, че приложното 
поле на разпоредбата е твърде ограничено и 
се отнася до един относително тесен кръг от 
лечебни заведения. В него попадат само тези 
за болнична помощ, а не и останалите заведе-
ния, които предоставят друг вид медицински 
услуги. Изключени са лечебните заведения за 
болнична помощ, които не сключват договори 
със здравната каса, и тези от тях, които не 
осъществяват дейности, за които трябва да се 
наемат специалисти, притежаващи медицин-
ските специалности, изброени в чл. 59, ал. 12 
ЗЗО. Това означава, че и от тази гледна точка 
не е нарушено изискването за равно третиране, 
доколкото то предполага еднакво отношение 
към еднаквите случаи и различно към различ-
ните. В случая чл. 59, ал. 12 ЗЗО представлява 
проявление на този принцип като специална 
хипотеза по отношение на общия медицински 
стандарт за квалифициран персонал на осно-
вен договор, въведен с ал. 10 на същия текст 
като условие лечебното заведение за болнич-
на помощ да може да сключва договори със 
здравната каса.
Оспорената разпоредба не води до създава-
не на привилегия или ограничаване на права, 
основани на социалния признак „образование“ 
по чл. 6, ал. 2 от Конституцията. В случая става 
въпрос за регулирани дейности в областта на 
медицината, които изискват специфични знания 
и умения, поради което по законодателен ред 
може да се въвеждат различни изисквания за 
възможността да се упражняват такива дейности 
и по-специално притежаването на определен 
образователен ценз – наличие на придобита 
по надлежния ред медицинска специалност. 
Такова изискване не нарушава принципа за 
равенство, защото за извършването на опре-
делени дейности е необходимо притежаване 
на образование и опит, а същото е в кръга 
на законодателната целесъобразност, която не 
противоречи на чл. 6, ал. 2 от Конституцията. 
С това не се нарушават правата на тези, кои-
то не притежават необходимото образование 
и професионален опит. Ограничението не е 
дискриминационно, защото е мотивирано от 
закрилата на здравето на гражданите като 
конституционна ценност – чл. 52, ал. 3 от 
Конституцията. Това определя необходимостта 
от въвеждане на строги регулации в рискова-
та сфера на здравеопазването, включително 
и притежаване на определен образователен 
ценз за придобита медицинска специалност, 
за да може да се предостави компетентна и 
качествена медицинска помощ на нуждаещия 
се от нея пациент.
2.3. Разпоредбата на чл. 59, ал. 12 ЗЗО не 
противоречи и на чл. 52, ал. 1 от Конституцията. 
Съдържанието є не обосновава извода, че тя 
създава разделение на пациентите по опреде-
лен критерий и съответно ограничава достъпа 
им до медицинско обслужване от системата 
на здравното осигуряване. Тази разпоредба не 
пренебрегва конкретните нужди на гражданите,