Държавен вестник, бр. 59, 2014 г., стр. 83

БРОЙ  59	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  83  
не общата бройка се разпределя, а същата се 
формира като сбор от установени по дадени 
критерии N-броя числа (бройки). 
Така въведеният спорен въпрос обаче следва 
да бъде преформулиран за целите на насто­
ящото производство, тъй като е от значение 
установяването не само на съответствието с 
материалния закон, но и установяването на 
компетентност у издателя на наредбата. Съ­
ответствието на чл. 3 със закона следва да се 
разгледа съобразно отговора на въпроса: Има 
ли МЗ законово правомощие посредством под­
законов нормативен акт да оправомощи себе 
си като административен орган или другиго 
с властническата компетенция да определя 
общия брой на местата за специализанти? 
Правното основание за издаване на на­
редбата е чл. 181, ал. 1 ЗЗ, като в случая с 
оглед уредената материя същата следва да се 
разгледа в частта є, даваща правомощие на 
МЗ да определи условията за провеждане на 
обучението. Безспорно е, че бройката на обу­
чаващите се лица може да бъде разглеждана 
като „условие“ за провеждане на обучението. 
В случая обаче съдът намира, че чл. 181, ал. 1 
ЗЗ следва да се тълкува с оглед приложимия 
закон, който в случая е чл. 178, ал. 3 АПК. 
Законът изрично е определил правомощията 
на МЗ по отношение определянето на броя 
на специализантите, като е ограничил съ­
щите единствено до ежегодното определяне 
броя на местата за следдипломно обучение 
по специалности, субсидирани от държавата 
в съответствие с целите и приоритетите на 
националната здравна стратегия. 
Следователно делегацията на правомощия 
по силата на чл. 181, ал. 1 ЗЗ от страна на 
законодателя към административния орган 
за определяне на условията за провеждане 
на обучението на специализантите изключ­
ва правомощието МЗ чрез подзаконов акт 
да оправомощи себе си или друг субект с 
компетентността да определя общия брой на 
специализантите. 
Не могат да бъдат приети доводите на 
ответната страна в защита на чл. 3 от на­
редбата, а именно, че правомощието на МЗ 
да определя местата за специализанти про­
изтича от възложените му функции в чл. 5, 
ал. 1 и чл. 179, ал. 1 ЗЗ и същото е средство 
за осъществяване и реализиране на водената 
от министъра политика по осигуряване на 
националната здравна система с човешки 
ресурси, гарантиращо утвърждаването на 
достатъчен брой места за българските граж­
дани по отделните специалности съобразно 
потребностите на населението, а не съобразно 
наличните ресурси и възможности на обу­
чаващите институции и атрактивността на 
някои медицински специалности. 
Безспорно е, че МЗ има своите ангажименти 
по отношение осигуряване на националната 
здравна система с необходимия брой специа­
листи. Това осигуряване обаче следва да бъде 
изпълнено съобразно законоустановените пра­
вомощия на административния орган. Ако се 
приеме за основателно твърдението на проце­
суалния представител на МЗ, че правомощието 
на МЗ да определя общия брой на местата за 
специализанти, произтича от възложените му 
функции в чл. 5, ал. 1 и чл. 179, ал. 1 ЗЗ, то 
по аргумент от по-силното основание следва 
да се приеме, че разпоредбата на чл. 178, 
ал. 3 ЗЗ е излишна, тъй като определянето 
броя на местата за следдипломно обучение 
по специалности, субсидирани от държавата 
в съответствие с целите и приоритетите на 
националната здравна стратегия, е частен 
случай на проявление на правомощието да 
се определи общият брой на всички места за 
следдипломно обучение. 
Настоящият съдебен състав счита, че 
правилното тълкуване на закона изисква 
разпоредите на чл. 5, чл. 179, ал. 1 и чл. 178, 
ал. 3 ЗЗ да се разглеждат в съотношение на 
взаимно допълване, разкриващо, че целите и 
приоритетите на НЗС, касаещи обезпечаването 
на НЗС с медицински специалисти съобразно 
нуждите на отделните специалности в меди­
цината, могат да се осъществят от МЗ чрез 
определяне на конкретен брой места, субсиди­
рани от държавата, но не и чрез определяне на 
общия брой места за следдипломно обучение. 
Следва да се допълни, че доколкото по 
силата на чл. 180 ЗЗ обучението на специа­
лизантите се провежда в образователни 
(обучаващи) институции, имащи съответната 
институционална и програмна акредитация по 
Закона за висшето образование (и в частност за 
лечебните заведения по глава ІХ от Закона за 
лечебните заведения), то санкционната намеса 
на МЗ в определянето обема на предоставяните 
образователни услуги по дадена специалност 
като краен резултат представлява намеса в 
академичната автономия на тези институции 
и в частност на академичната им свобода 
и възможност за самоуправление. Подобна 
намеса е възможна съгласно чл. 22, т. 1 ЗВО, 
но в изрично посочените от закона случаи, а 
такъв не е налице. В ЗЗ или в друг закон не 
се съдържа норма, която да установява пряка 
държавна регулация чрез акт на МЗ до достъпа 
до образование на лицата, имащи право на 
следдипломно обучение, чието проявление 
да е свързано с определяне общия брой на 
местата за специализанти. 
С оглед систематичната връзка между чл. 3 
и чл. 18г, ал. 5 от наредбата се налага и изво­
дът, че щом МЗ има правомощието ежегодно 
да определя единствено брой на местата за 
специализанти, субсидирани от държавата, то 
същият противно на закона се е оправомощил