Държавен вестник, бр. 51, 2013 г., стр. 12

СТР.  12	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  51
влетворява минималните права за защита, 
признати като задължителни по отношение 
на всеки, срещу когото е отправено наказа-
телно обвинение.
5. За целите на параграф 4, буква „е“ на 
този член решението не се смята за издадено 
in absentia, ако:
a) е било потвърдено или произнесено след 
възражение от страна на засегнатото лице; или
б) е било издадено след обжалване, при 
условие че е било обжалвано от засегнатото 
лице.
6. При преценката за целите на параграф 
4, буква „е“ на този член дали минималните 
права за защита са били спазени замолената 
страна взема предвид факта, че засегнатото 
лице съзнателно се e стремяло да избегне 
правосъдието, или факта, че това лице, имай-
ки възможност да обжалва по правен път 
решението, издадено in absentia, е избрало 
да не го направи. Същото се прилага, когато 
засегнатото лице, след като е било призовано 
по надлежния ред, е предпочело да не се яви, 
нито да поиска отлагане на заседанието.
7. Страна няма да се позовава на банковата 
тайна като основание за отказ на сътрудни-
чество по тази глава. Когато вътрешното є 
законодателство го изисква, страната може да 
поиска издаване на молба за сътрудничество, 
включваща разрешение за разкриване на 
банковата тайна, от съдия или друг съдебен 
орган, включително прокурор, работещи по 
наказателни дела.
8. Без нарушаване на основанията за от-
каз, предвидени в параграф 1, буква „а“ на 
този член:
a) фактът, че лицето, обект на разследване 
или на решение за конфискация, постановено 
от органи на молещата страна, е юридическо 
лице няма да бъде изтъкван от замолената 
страна като препятствие за предоставяне на 
сътрудничеството съгласно тази глава;
б) фактът, че физическо лице, срещу което 
има издадено решение за конфискация на 
облаги, е починало, или фактът, че юриди-
ческо лице, срещу което има издадено реше-
ние за конфискация на облаги, е прекратило 
съществуването си след това, няма да бъдат 
изтъквани като препятствие за осъществя-
ване на взаимната помощ съгласно чл. 23, 
параграф 1, буква „а“;
в) фактът, че лицето, обект на разследване 
или на решение за конфискация, постановено 
от органи на молещата страна, е посочено 
в молбата като извършител на първичното 
престъпление и като извършител на престъ-
плението изпиране на пари в съответствие 
с член 9, параграф 2, буква „б“ от тази Кон-
венция, няма да бъде изтъкван от замолената 
страна като препятствие за предоставяне на 
сътрудничеството съгласно тази глава.
Член 29 – Отлагане
Замолената страна може да отложи дейст-
вията по изпълнение на молба, ако тези 
действия биха навредили на разследване или 
процедура, провеждани от нейните органи.
Член 30 – Частично или условно  
удовлетворяване на молба 
Преди отказ или отлагане на сътрудничест-
во съгласно този раздел замолената страна, 
ако сметне за подходящо, след консултации 
с молещата страна обмисля възможността 
за частично удовлетворяване на молбата или 
при определени от нея условия.
Раздел 6 – Връчване и защита на 
правата на трети страни 
Член 31 – Връчване на документи 
1. Страните си предоставят в най-голяма 
степен взаимна помощ за връчването на 
съдебните документи на лица, засегнати от 
временни мерки или конфискация. 
2. Нищо в този член не е предназначено 
да попречи на: 
a) възможността за изпращане на съдебни 
документи чрез пощата директно на лица 
зад граница; 
б) възможността държавни служители, 
служители или други компетентни лица на 
страната, издаваща документа, да връчват 
съдебни документи директно чрез консулски-
те органи на тази страна или чрез държавни 
служители, служители или други компетент-
ни лица на страната, в която се изпращат, 
освен ако тази страна декларира обратното 
пред Генералния секретар на Съвета на Ев-
ропа при подписването или при депозирането 
на документите за ратификация, приемане, 
утвърждаване или присъединяване. 
3. При връчването на съдебни документи 
на лица зад граница, засегнати от временни 
мерки или решение за конфискация, издадени 
в изпращащата страна, тази страна посочва 
средствата за правна защита, от които могат 
да се ползват тези лица съгласно нейните 
закони. 
Член 32 – Признаване на решения  
на друга държава 
1. След представяне на молба за сътруд-
ничество съгласно раздели 3 и 4 замолената 
страна признава всяко съдебно решение, 
издадено в молещата страна, относно пре-
дявени от трети страни права. 
2. Признаването може да бъде отказано, 
ако:
a) третите страни не са имали съответната 
възможност да защитят своите права; или 
б) решението е несъвместимо с вече пос-
тановено в замолената страна решение по 
същия въпрос; или