Държавен вестник, бр. 113, 2002 г., стр. 26

С Т Р .  26
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  113
Медицинският стандарт по лицево-челюстна хирур-
гия има за цел да формулира общовалидни норми, ва-
жащи за хирурзите, работещи, независимо от обема на
извършваната от тях оперативна дейност, в посочените
лечебни заведения за извънболнична и болнична сто-
матологична/медицинска помощ.
От изпълнението на основната цел произтичат след-
ните основни задачи:
—определяне периметъра на специалността;
—определяне реда и начина на придобиване на спе-
циалността;
—определяне местата за практикуване на специал-
ността;
—определяне на организацията на работа в посоче-
ните лечебни заведения за извънболнична и болнична
помощ;
—определяне правата на пациента, подлежащ на
хирургическо лечение, както и на медицинския и неме-
дицинския персонал.
Нормите в медицинския стандарт са два вида:
Норми със задължителен характер—по отношение
на медицински дейности и структури на национално и
регионално ниво. Те формират адекватни по обем дей-
ности, осигуряващи безопасността на пациента (диаг-
ностични методи, терапевтични методи, организаци-
онни структури, изисквания за оборудване, консумати-
ви, лекарства и др.).
Норми с препоръчителен характер—те дефинират
определения, чието спазване осигурява по-високо ка-
чество на медицинската дейност. Отразяват научно-
обусловена етапност във въвеждането на нови методи
и оборудване, в квалификацията на кадрите, в зависи-
мост от професионалната подготовка на персонала и
финансовите възможности. Препоръчителните норми
се въвеждат след изпълнението на задължителните.
Лицево-челюстната хирургия е основна стоматоло-
гична и медицинска специалност, занимаваща се с ди-
агнозата и лечението на група заболявания, при които
използването на операция е задължително или потен-
циално възможно.
Лицево-челюстната хирургия обхваща познанията,
техническите умения и преценки, необходими за адек-
ватна диагностика и лечение на хирургичните болести
в лицево-челюстната и шийната област. Научната база
включва, но без да се ограничава само до тях, болестите
на лицето, лицевите и челюстните кости и шията. Ли-
цево-челюстната хирургия изисква задълбочени позна-
ния по анатомия, физиология, образна диагностика,
органна функционална диагностика, инвазивни изслед-
вания, предоперативно оценяване, постоперативно хра-
нене и грижи, интензивни грижи, травматология, онко-
логия, неврохирургия и др.
2. Базова характеристика на специалността “Ли-
цево-челюстна хирургия”
Лицево-челюстната хирургия е основна стоматоло-
гична и медицинска специалност. 
Хирург—специалист по лицево-челюстна хирургия,
е стоматолог или лекар, придобил специалността “Ли-
цево-челюстна хирургия” съгласно законите на Репуб-
лика България.
Хирургът—специалист по лицево-челюстна хирур-
гия, има право да извършва самостоятелни хирургични
намеси в лицево-челюстната област и шията, както и в
някои отдалечени райони на човешкото тяло, но в обем,
съответстващ на придобитата компетентност (прило-
жение № 1).
Лицево-челюстната хирургия обхваща обема от хи-
рургични заболявания на лицето, лицевите и челюстни-
те кости, зъбите и околозъбните тъкани, шията, както
и пластично-възстановителните и реконструктивните
операции в посочените области. Тя обхваща следните
по-големи раздели на заболявания:
• Гнойно-септична лицево-челюстна хирургия —тре-
тира възпалителните заболявания (абсцеси и флегмо-
ни) в областта на лицето, прилежащите му ложи, око-
лочелюстните ложи, шията и остеомиелитите на че-
люстните и лицевите кости, одонтогенни синуити, лим-
фаденити, екзацербирали кисти и др.
• Лицево-челюстна травматология—третира нара-
няванията на меките тъкани и фрактурите на лицевите
и челюстните кости и прилежащите им тъкани.
• Лицево-челюстна онкология—третира онкологич-
ните заболявания в областта на устната кухина, лицето
и шията, челюстните кости, както и съпътстващите ги
органи в тези области.
• Заболявания “Вария”—това са група от заболява-
ния, характерни само за лицево-челюстната област, как-
вито са заболяванията на слюнчените жлези, лицевите
нерви, темпоро-мандибуларната става, синдроми и др.
• Лицево-челюстна пластично-възстановителна,
реконструктивна и ортогнатична хирургия—третира
група заболявания както на вродени, така и на придоби-
ти дефекти, малформации и деформации в областта на
лицето, челюстните кости, съзъбието.
В този смисъл лицево-челюстната хирургия обхва-
ща голям обем оперативни интервенции, които изиск-
ват освен основни познания по лицево-челюстна хирур-
гия, така и познания по някои други хирургични дис-
циплини, каквито са: оралната хирургия, ортопедия и
травматология, пластично-възстановителна хирургия,
обща хирургия, неврохирургия и т.н.
Според своя обем и сложност оперативните намеси
биват малки, средни, големи (сложни) и високоспеци-
ализирани (много сложни).
Според срока, налагащ необходимостта от хирурги-
ческа намеса, операциите биват спешни и планови.
Според продължителността на престоя на хирургич-
но болния се различават: амбулаторна, еднодневна хи-
рургия и хирургия за повече от един ден.
Еднодневна хирургия (one-day surgery, daily surgery)
означава приложение на хирургични (оперативни) ме-
тоди в планов ред в рамките на един ден без осигурява-
не на болнично легло за хоспитализация за по-продъл-
жителен престой в лечебното заведение.
3. Стандарти за устройство на помещения, в кои-
то се извършват хирургични дейности. Стандарти за
структура на болнично звено за оказване на хирургичес-
ка помощ
3.1. Хирургичен кабинет в лечебни заведения за
извънболнична стоматологична/медицинска помощ
3.1.1. Хирургичният кабинет съгласно Закона за
лечебните заведения (ЗЛЗ) има две функционално свър-
зани работни помещения: кабинет за прегледи (мин.
площ 12 кв.м) и манипулационна (амбулаторна опера-
ционна) с мин. площ 9 кв.м. Второто помещение се из-
ползва за извършване на манипулации и за амбулатор-
ни операции.
3.1.2. Самостоятелно разположеният хирургичен
кабинет има освен това: спомагателни помещения (за-
дължителни)—чакалня и санитарен възел, и допълни-
телни помещения (незадължителни), в зависимост от
спецификата на дейност—допълнителни работни по-
мещения, стерилизационна, регистратура, апаратни,
складове, сервизни помещения и др.
3.1.3. Изисквания към устройството на помещенията:
• минималната светла височина на помещенията при
самостоятелно разположен хирургичен кабинет е 2,20 м,
а в рамките на медицински, стоматологичен, медико-
стоматологичен и диагностично-консултативен цен-
тър—2,50 м;
• стените на манипулационната, стерилизационна-
та, санитарния възел, както и зоните за санитарните
прибори се изпълняват с покрития, позволяващи влаж-
но почистване и дезинфекция (гладък фаянс, теракота
и др.) на височина от готов под; стените на кабинетите,
на помещенията за краткосрочно лечение и наблюде-
ние, на регистратурата и чакалнята и на коридорите се
изпълняват с латексова боя и с други покрития, позво-
ляващи влажно почистване и дезинфекция; не се допус-
кат релефни мазилки;