Държавен вестник, бр. 55, 2000 г., стр. 13

Б Р О Й  55
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  13
1981 г. (спр. НОИ, Главна дирекция “Анализ,
планиране и прогнози”, отдел “Анализ и оценка
на системата за социално осигуряване”).
Изключването им от установената със за-
кон система за задължително обществено оси-
гуряване би било и в несъответствие с чл. 9
МПИСКП, както и с посочените по-горе кон-
венции № 35, 36, 37, 38, 39 и 40 на МОТ, отнася-
щи се до задължителното осигуряване и на ли-
цата със свободни професии.
б) Разпоредбата на чл. 4, ал. 3, т. 3 КЗОО,
която включва докторантите в кръга на задъл-
жително осигурените лица за социалните рис-
кове инвалидност поради общо заболяване, ста-
рост и смърт, обаче е противоконституционна.
Съгласно чл. 9, ал. 1 КЗОО осигурителни внос-
ки се дължат върху осигурителния доход, а той
включва всички възнаграждения и други дохо-
ди от трудова дейност. Докторантите нямат
доход от трудова дейност. Те получават стипен-
дии (чл. 70, т. 12 от Закона за висшето образо-
вание), които имат характер на парично подпо-
магане. Тяхното правно положение е като това
на студентите (чл. 66—74 от Закона за висшето
образование). Разпоредбата на чл. 4, ал. 3, т. 3
КЗОО е в явно несъответствие с чл. 9, ал. 1 с.к.
(който текст не е атакуван с искането като про-
тивоконституционен), както и с норми на Зако-
на за висшето образование. Несъвършенството
на закона, изразяващо се в противоречие меж-
ду негови разпоредби, и изобщо с действащото
законодателство, нарушава принципа на чл. 4,
ал. 1 от Конституцията за правовата държава.
Този конституционен принцип изисква съдър-
жащите се в нормативните актове разпоредби
да бъдат непротиворечиви, за да регулират без-
проблемно обществените отношения (в този
смисъл Решение № 9 от 30 септември 1994 г. по
к.д. № 11 от 1994 г.—обн. ДВ, бр. 87 от 1994 г.).
в) В групата на задължително осигурените за
инвалидност поради общо заболяване, за старост
и за смърт по чл. 4, ал. 3 КЗОО са включени и
пенсионерите, които упражняват свободна про-
фесия или занаятчийска дейност, упражняват
трудова дейност като еднолични търговци, соб-
ственици или съдружници в търговски дружест-
ва, като частни земеделски стопани и др.
Между работещите пенсионери, включени в
групата на задължително осигурените лица по
чл. 4, ал. 1 КЗОО, и тези, включени в групата по
чл. 4, ал. 3 с.к., има съществени различия.
На първо място, работещите пенсионери при
условията на чл. 4, ал. 1 КЗОО работят на осно-
вание трудови, служебни, граждански и други
правоотношения, а тези при условията на чл. 4,
ал. 3 с.к. упражняват трудови дейности, които
не се основават на трудово правоотношение
(свободни професии, занаятчии, търговци, час-
тни земеделски стопани и др.).
На второ място, първата група пенсионери е
включена в групата на задължително осигуре-
ните лица за всички осигурени социални риско-
ве, а втората е включена в групата на задължи-
телно осигурените лица само за социалните
рискове инвалидност поради общо заболяване,
за старост и за смърт.
На трето място, първата група участва про-
центно с осигурителни вноски заедно с работо-
дателя във фондовете “Пенсии” и “Общо забо-
ляване и майчинство” (чл. 6, ал. 3, т. 1 КЗОО)
или вноските са за сметка на държавния бю-
джет (чл. 6, ал. 2 с.к.). Осигурителните вноски
за фонд “Трудова злополука и професионална
болест” са за сметка на осигурителите (чл. 6,
ал. 4). Втората група работещи пенсионери (чл. 4,
ал. 3 КЗОО) са самоосигуряващи се. Те поемат
лично цялата тежест на осигурителните вноски,
тъй като нямат работодател (чл. 6, ал. 3, т. 2).
Тези съществени различия не дават осно-
вание двете групи пенсионери да бъдат поста-
вени при еднакви условия. Докато първата
група работещи пенсионери би била поставе-
на при привилегировани условия по отноше-
ние на работещите, които не са пенсионери в
тази група, ако отпадне задължението им да
правят осигурителни вноски, не така стои
проблемът при втората група работещи пен-
сионери (чл. 4, ал. 3 КЗОО). Отпадането им
от обхвата на задължителното осигуряване по
отношение на социалните рискове инвалид-
ност поради общо заболяване, за старост и за
смърт изобщо не би засегнало правата и инте-
ресите на останалите задължително осигуре-
ни лица по чл. 4, ал. 3 КЗОО. Включването
им в кръга на задължително осигурените лица
при тях има по-скоро фискален, отколкото
социален елемент, за разлика от първата гру-
па работещи пенсионери (чл. 4, ал. 1), където
други конституционни принципи не допускат
изключването им от обхвата на задължител-
ното обществено осигуряване.
Съдът счита, че включването на работещи-
те пенсионери в обсега на задължително осигу-
рените лица по чл. 4, ал. 3 КЗОО би противоре-
чало на същността, смисъла и основната цел на
общественото осигуряване, а събираните от тях
осигурителни вноски наистина биха добили
характер на данъчно задължение.
Разбира се, ако имат намерение да увеличат
размера на пенсията си, те биха могли да пра-
вят осигурителни вноски по свое желание.
3. Във връзка с основния довод в искането за
противоконституционност и несъответствие с
международен договор, по който България е
страна, на възприетия основен принцип в КЗОО
(чл. 1 и чл. 3, т. 1) за задължителност на обще-
ственото осигуряване и за обхвата на задължи-
телно осигурените лица, посочен в чл. 4, ал. 1 и
по-специално ал. 3 с.к., се атакуват и разпоред-
бите на чл. 5, ал. 2, чл. 6, ал. 13 и чл. 7, ал. 3
КЗОО. Като допълнително съображение се
посочват обстоятелствата, че самоосигурява-
щите се лица работят на свой риск и за своя
сметка и че доходите им нямат правния харак-
тер на трудово възнаграждение по смисъла на
Кодекса на труда.