Държавен вестник, бр. 95, 2024 г., стр. 3

БРОЙ  95	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  3  
чл. 30 и чл. 31 от Конституцията на Републи­
ка България с въпросите: „Разпоредбите на 
чл. 5, ал. 3, чл. 30 и чл. 31 от Конституцията 
на Република България предвиждат ли, че 
единствено физическо лице е наказателно­
отговорно, и в случай на положителен отго­
вор – дали това, че само физическо лице е 
наказателноотговорно, представлява основен 
принцип на българското право?“.
Конституционният съд, за да се произнесе 
по допустимостта на искането, взе предвид 
следното:
Искането е направено от оправомощен да 
сезира Конституционния съд субект по чл. 150, 
ал. 1 от Конституцията.
Предмет на искането е даване на задължи­
телно тълкуване на чл. 5, ал. 3, чл. 30 и чл. 31 
от Конституцията в контекста на конкретно 
поставени въпроси, което е в компетентността 
на Конституционния съд по чл. 149, ал. 1, т. 1 
от Конституцията при наличие на предпос­
тавките за допустимост на искането.
Конституционният съд не се е произнасял 
с решение или с определение за недопусти­
мост по предходно искане със същия предмет, 
поради което не е налице отрицателната про­
цесуална предпоставка по чл. 21, ал. 6 ЗКС.
Искането е съобразено с изискуемите от 
чл. 17, ал. 1 ЗКС и чл. 18, ал. 1 и 2 от Пра­
вилника за организацията на дейността на 
Конституционния съд форма и реквизити.
Конституционният съд е последователен 
в разбирането си, че целта и смисълът на 
тълкувателното правомощие, което Съдът 
упражнява на основание чл. 149, ал. 1, т. 1 от 
Конституцията, са да се установят обхватът и 
смисълът на конституционни разпоредби, за 
които се констатира неяснота и/или двусмис­
лие, което позволява различни тълкувания 
и/или води до противоречиво прилагане. 
Поради това Конституционният съд изисква 
в установената си практика искането за тъл­
куване на конституционната разпоредба да е 
обосновано с неяснота – двусмислие, неопре­
деленост, непълнота, противоречие, както и 
със следващите от това различни възможни 
решения при прилагането на правната норма. 
Неяснотата и произтичащите от нея различни 
възможни решения обуславят правния интерес 
от исканото тълкуване (Определение № 4 от 
2023 г. по к.д. № 2/2023 г., в същия смисъл 
и Определение № 9 от 19.12.1996 г. по к.д. 
№ 30/1996 г., Определение от 30.06.1998 г. по 
к.д. № 14/1998 г., Определение № 7/2002 г. по 
к.д. № 13/2002 г., Определение № 4/2007 г. по 
к.д. № 9/2007 г., Определение от 25.04.2013 г. 
по к.д. № 2/2013 г., Определение № 1/2015 г. 
по к.д. № 1/2015г., Определение № 8/2022 г. 
по к.д. № 15/2022 г.).
Конституционният съд приема, че въз­
можните различни разбирания за смисъла и 
обхвата на разпоредбата следва да са посочени 
от вносителя на искането със съответните 
аргументи (Определение № 9 от 2022 г. по 
к.д. № 18/2022 г.).
В настоящия случай Министерският съвет 
иска тълкуване на разпоредбите на чл. 5, 
ал. 3, чл. 30 и чл. 31 от Конституцията с два 
въпроса: дали тези разпоредби „предвиждат, 
че единствено физическо лице е наказател­
ноотговорно“ и „в случай на положителен 
отговор – дали това, че само физическо лице 
е наказателноотговорно, представлява основен 
принцип на българското право“. 
По отношение на първия въпрос изложе­
ното в искането не само не съдържа доводи 
за наличие на неяснота и възможност за 
повече от един отговор относно смисъла на 
релевираните конституционни разпоредби, а 
дори напротив: съдържа доводи за невъзмож­
ност за различни тълкувания в контекста на 
поставения въпрос. 
Изложеното в искането показва ясно, 
че дори за неговия вносител не съществува 
неяснота и тълкуване е необходимо само „с 
оглед на изпълнение на препоръка относно 
отговорността на юридическите лица от Док­
лада за Република България от Петия кръг 
на взаимни оценки на Комитета на Съвета 
на Европа за борба с изпирането на пари и 
финансирането на тероризма (MONEYVAL), 
приет на 18 май 2022 г., както и с цел оси­
гуряване на съответствие с правен стандарт 
на Групата за финансово действие (FATF)“. 
Искането се основава на разбирането на 
Министерския съвет (стр. 4 на искането), че 
щом MONEYVAL и FATF „не възприемат 
посочените разпоредби на Конституцията 
като норми, регламентиращи принципа на 
личната наказателна отговорност като основ­
но право, означава, че е налице „неяснота“ 
в конституционната уредба, която следва да 
бъде запълнена от задължително тълкуване 
от съда“.
Личната наказателна отговорност не може 
да се разглежда като „основно право“. Отго­
ворността, особено в наказателното право, 
се ангажира във връзка с неизпълнение на 
задължения и не може да се разглежда като 
основно право. Към конституционните ос­
нови на наказателното право могат да бъдат 
отнесени не само посочените в искането раз­
поредби на Основния закон, а и разпоредбите 
на чл. 25, ал. 4, чл. 28 и чл.  59, ал. 1, изр. 
второ. Всички те имат систематично място 
в глава втора „Основни права и задължения 
на гражданите“. Тълкуване на посочените 
в искането разпоредби не е необходимо и 
защото тяхното езиково, систематическо, 
историческо и телеологично тълкуване раз­
крива еднозначно, че при приемането им 
конституционният законодател е имал предвид 
наказателна отговорност на физически лица, 
и не предполага неяснота. Конституционните 
текстове, тълкуване на които се иска, са ясни