Държавен вестник, бр. 97, 2002 г., стр. 4

С Т Р .  4
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  97
Българската стопанска камара. На заинтересу-
ваните страни се даде възможност да предста-
вят писмени становища по искането.
Народното събрание с писмо от 31 май 2002 г.
изпрати становището си, изготвено и прието от
Комисията по бюджет и финанси.
Министерският съвет изпрати становището
си с писмо от 20 юни 2002 г., министърът на
финансите—своето с писмо от 11 юни 2002 г.
В тези три становища се поддържа тезата, че
атакуваният текст не противоречи на основния
закон. Сочи се, че окончателният патентен да-
нък не е обвързан с размера на получения доход
от данъчния длъжник, а с осъществяване на
визираната в закона дейност. Окончателният
годишен патентен данък е пряк подоходен да-
нък, но неговият размер се определя не на база-
та на реален, а на предполагаем доход. “Квад-
ратен метър брутна площ” е показател, отно-
сим към очаквания доход, тъй като той отчита
мащабите на съответната дейност, от която се
осъществява доходът.
Становищата на Българската търговско-
промишлена палата—изпратено с писмо от 5
юни 2002 г., на Българската стопанска кама-
ра—с писмо от 4 юни 2002 г., поддържат аргу-
ментите, изложени в искането—за противокон-
ституционност на атакувания текст. Изтъква се,
че понятието “брутна площ на съответния обект”
не е изяснено от закона и с това се нарушава
изискването със закон да се определят всички
елементи на данъка.
Президентът на Република България с до-
пълнително становище от 5 юни 2002 г. сочи, че
атакуваният текст противоречи на конституци-
онния принцип на справедливост при опреде-
ляне на данъчните задължения, защото въвеж-
дането на допълнителен данък, свързан с брут-
ната площ, нарушава принципа на относител-
ната равнопоставеност на данъчните субекти.
Този критерий няма връзка с критерия “функ-
ционален тип на населеното място”, който е в
основата на организацията на патентното об-
лагане.
Българската занаятчийска камара с писмо
от 4 юни 2002 г. също поддържа искането, като
твърди, че допълнителният критерий, въведен
с атакувания текст, се отнася до имуществен
данък, какъвто патентният данък не е.
Конституционният съд, като прецени съоб-
раженията, изложени в искането на Президен-
та на Република България, както и становища-
та на привлечените страни, за да се произнесе,
съобрази следното:
Данъците се установяват и техният размер
се определя от Народното събрание съгласно
чл. 84, т. 3 от Конституцията на Република Бъл-
гария. При това данъчните задължения могат
да се определят само със закон, както сочи чл. 60,
ал. 1 от основния закон.
Този конституционен принцип е посочен и в
решенията на Конституционния съд № 3 по к.д.
№ 2 от 1996 г. и № 6 по к.д. № 4 от 1998 г.
Конституцията определя две категории да-
нъци—съобразно с това дали са на базата на
имуществото на данъчнозадължените субекти
или на основание на техните доходи (чл. 60,
ал. 1). Както приема Конституционният съд в
решение № 9 по к.д. № 9 от 1996 г., недопустимо
е елементите, които определят размера на да-
нъците от едната категория, да се използват
при определяне на размера на другата катего-
рия данъци.
С атакуваната разпоредба на чл. 33, т. 5
ЗОДФЛ се определя допълнителен размер на
дължимия патентен данък от лицата, извърш-
ващи дейности по чл. 31, т. 6, букви “а” и “б”,
т. 7, букви “а”, “б”, “в”, “д”, “к”, “л”, “м”, “с”,
“х”, “щ” и “ю”, като към основния размер се
прибавят по 5 лв. за кв. м брутна площ за съот-
ветния обект. 
Основният окончателен годишен (патентен)
данък съгласно разпоредбата на чл. 31 ЗОДФЛ
се определя в размер на фиксирана сума в зави-
симост от вида на изпълняваната дейност от
данъчнозадължения субект, съответна катего-
ризация на дейността (обекта), функционалния
тип на населените места, зони, броя на работ-
ните места и други показатели.
Общата характеристика за определяне на
размер на окончателния годишен (патентен)
данък е, че те са индикация за интензивност на
съответната дейност и оттам—предполагаем,
очакван доход.
Размерът на използваната площ за извърш-
ване на съответна дейност се свързва с предпос-
тавка за възможния оборот (обем на извършва-
на дейност) и оттам по-голям или по-малък
доход.
Този показател очевидно се отнася до съот-
ветния доход и се прилага именно за определя-
не на размер на един подоходен данък, какъвто
е окончателният годишен (патентен) данък.
Понятието “брутна площ за съответния
обект”, използвано от законодателя като опре-
деляне на данъчна основа за допълнителния
размер на годишния (патентния) данък, наис-
тина не е дефинирано в допълнителната разпо-
редба на закона, както това е сторено с поняти-
ето “нетна търговска площ” в § 1, т. 18 от до-
пълнителните разпоредби на ЗОДФЛ. Съдът
намира обаче, че с това не се нарушава консти-
туционното изискване на чл. 60, ал. 1 и 2 и чл. 84,
т. 3 данъците да се определят от Народното
събрание, и то със закон (виж и Решение № 3 на
КС по к.д. № 2 от 1996 г.), включително всички-
те им елементи.
Липсата на дефиниция на понятието, чрез
което законодателят определя данъчната осно-
ва, не означава, че основата не е определена от
закона. Ако при прилагане на закона възникне
необходимостта от изясняване на понятието
“брутна площ на съответния обект”, това поня-
тие може да бъде разтълкувано. (Такова тълку-
ване не би трябвало да създава проблем при
наличието на дефиницията в § 1, т. 18 от допъл-
нителните разпоредби на ЗОДФЛ на понятие-
то “нетна търговска площ”.)