Държавен вестник, бр. 63, 2005 г., стр. 17

Б Р О Й  63
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  17
Производството е по чл. 5, ал. 1 във връзка
с чл. 23 от Закона за Върховния администра-
тивен съд.
Образувано е по жалба на Росица Павлова
Белчева от Пловдив и Асоциация за европей-
ска интеграция и права на човека, Пловдив,
ул. Хан Кубрат 2, ет. 3, срещу т. 12, буква “б”,
графа “Забележка” от приложение № 7 към
чл. 40, ал. 1 от Правилника за прилагане на
Закона за интеграция на хората с увреждания,
приет с Постановление № 343 на Министерс-
кия съвет от 17.XII.2004 г. (ДВ, бр. 115 от
30.XII.2004 г., в сила от 1.I.2005 г.), поради про-
тиворечието є с чл. 6 от Конституцията на Ре-
публика България, чл. 14 ЕКЗПЧОС, чл. 2 от
Закона за интеграция на хората с увреждания,
чл. 4, ал. 1 от Закона за защита срещу дискри-
минацията.
В жалбата се излагат следните обстоятелст-
ва: жалбоподателката Росица Белчева е бъл-
гарска гражданка, постоянно живееща в Бъл-
гария. С експертно решение на ТЕЛК от
23.IX.2004 г. є е определена 95,2 % загубена ра-
ботоспособност, с потребност от инвалидна ко-
личка с акумулатор. Жалбоподателите се позо-
вават на разпоредбата на чл. 40, ал. 1 от Пра-
вилника за прилагане на Закона за инвалидите
и хората с увреждания (ППЗИХУ), според кой-
то: “Видовете помощни средства, приспособле-
ния и съоръжения, за които лицата ползват
целева помощ, медицинските удостоверения за
отпускането им, експлоатационните им сроко-
ве и необходимите медицински документи са
посочени в приложение № 7.” Приложение № 7
към ППЗИХУ съдържа подробен списък на по-
сочените в чл. 40, ал. 1 помощни средства и съ-
оръжения. Точка 12, буква “б” от приложение
№ 7 визира условията, при които се отпускат
акумулаторни колички. Излага се, че медицин-
ското условие за това е “ увреждане на горните
крайници, което не позволява самостоятелно
използване на обикновени колички”. Твърди се,
че такова е физическото увреждане на жалбо-
подателката. Позовават се на графа “Забележ-
ка” от таблицата на приложение № 7, т. 12, бук-
ва “б”, в която е въведено следното допълни-
телно условие: “Право на акумулаторна колич-
ка имат мъжете до 65-годишна възраст и жени-
те до 60-годишна възраст”, и считат, че това
възрастово ограничение е в противоречие на
императивни норми от по-висш юридически
ранг, а именно чл. 6 от Конституцията на Ре-
публика България, чл. 14 от Европейската кон-
венция за защита правата на човека и основни-
те свободи, чл. 2 от Закона за интеграция на
хората с увреждания и чл. 4, ал. 1 от Закона за
защита срещу дискриминацията. В жалбата се
излагат подробни съображения за противоре-
чието с посочените нормативни актове, както и
съображения, че атакуваната разпоредба въвеж-
да неравенство по още един признак на хората
с увреждания—пол. Молят Върховния админис-
тративен съд да постанови решение, с което да
отмени разпоредбата на т. 12, буква “б”, графа
“Забележка” от приложение № 7 към чл. 40, ал. 1
ППЗИХУ, приет с Постановление № 343 на
Министерския съвет от 17.XII.2004 г. (ДВ, бр.115
от 30.XII.2004 г., в сила от 1.I.2004 г.).
Ответникът по жалбата—Министерският
съвет, излага становище за неоснователност на
жалбата. Съображенията са, че нормативният
акт е за приложение на закона в неговата ця-
лост и като такъв той следва да уреди в макси-
мална степен неуредените от закона обществе-
ни отношения в областта на изпълнително-раз-
поредителната дейност на Министерския съвет
по смисъла на чл. 6, ал. 2 от Закона за норма-
тивните актове. В този случай правомощията
на административния орган са доста по-широ-
ки, което е видно от § 4, в който са изброени
редица текстове на ЗИХУ, делегиращи правото
на МС да уреди една или друга сфера на общес-
твените отношения.
Върховният административен съд, петчле-
нен състав, за да се произнесе, прие за устано-
вено следното:
При обжалването на подзаконови норматив-
ни актове не е необходимо жалбоподателите да
доказват пряк и личен интерес от отмяната на
атакувания акт, но в случая жалбоподателката
Росица Павлова Белчева има пряк и личен ин-
терес да обжалва. По силата на чл. 13 ЗВАС
жалба срещу нормативен акт може да се подава
без ограничение във времето.
Жалбата е допустима, а разгледана по съ-
щество, е основателна:
Видно от § 4 на цитирания правилник той е
приет на основание чл. 9, ал. 6, чл. 13, ал. 5,
чл. 25, ал. 6, чл. 26, т. 1, чл. 28, ал. 2, чл. 29, ал. 2,
чл. 31, чл. 42, ал. 12, чл. 44, ал. 4 и чл. 52 от За-
кона за интеграция на хората с увреждания.
Недопустимо е обаче противоречието на ня-
кои негови разпоредби с целите на закона. Ви-
зираните в закона цели определят приложно-
то поле и регулираните със закона правоотно-
шения, поради което подзаконовият нормати-
вен акт, издаден на основание посочените в § 4
текстове на закона, също следва да регулира
правоотношения в рамките на целите на зако-
на, като в противен случай му противоречи.
Разпоредбата на чл. 2 от Закона за интегра-
ция на хората с увреждания, за която жалбопо-
дателите твърдят, че цитираната разпоредба от
правилника є противоречи, предвижда следно-
то: “Този закон има за цел създаване на условия
и гаранции за: 1. равнопоставеност на хората с
увреждания; 2. социална интеграция на хората
с увреждания и упражняване на правата им; 3.