Държавен вестник, бр. 25, 2002 г., стр. 6

С Т Р .  6
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  25
се стеснява кръгът на участниците в процеса на
приватизация и се ограничават създаването и
укрепването на средна класа у нас.
Спор за целесъобразност предизвиква и уред-
бата за разпределение на приходите от привати-
зация. Законът не предвижда разходване на пос-
тъпления за социално значими цели или дейнос-
ти, въпреки че са правени предложения в хода на
обсъжданията. Уредбата на действащия закон в
отделни предходни периоди бе по-адекватна в
тази насока, доколкото предвиждаше заделяне
на част от постъпващите средства—за култура-
та, за социалното осигуряване, за опазването на
околната среда, за земеделието.
Известно е, че в хода на приемане на зако-
нопроекта бяха проведени разгорещени дебати
и по редица други въпроси. Основателни са
опасенията за вътрешни противоречия в зако-
на, които ще затруднят прилагането му и ще
създадат възможности за различно третиране
на инвеститорите и до нарушаване на равенст-
вото в правата. Неясна е заложената в закона
възможност за различна практика по прилага-
нето му както от различните органи, така и от
един и същ орган, с което се създава предпос-
тавка за субективизъм и корупционна среда.
Твърде фрагментарно са формулирани стату-
тът, правата и задълженията на Агенцията за
приватизация и Агенцията за следприватиза-
ционен контрол и на техните органи, като вклю-
чително съществено са ограничени функциите
на надзорните съвети. Не е безспорна и законо-
вата уредба за приватизационните оценки. И в
този закон не се уреди банковата приватиза-
ция, нито се предвиди възможност за участието
на гражданите с многогодишни жилищноспес-
товни влогове в процеса на приватизация.
Посоченото дотук би могло да мотивира
връщане на закона за ново обсъждане. Но пре-
ди всичко ефективността на закона е пряка
отговорност на приелото го мнозинство пред
избирателите и отразява неговата политика. Аз
искрено желая успех на новата законова уред-
ба. Споделям по принцип загрижеността и уси-
лията на парламентарното мнозинство за по-
добряване на приватизационния процес и же-
ланието му за ускорена, прозрачна и ефективна
приватизация. И въпреки това аз не мога да не
върна за ново обсъждане закона, тъй като той
премахва и съществени социално-икономичес-
ки права на българските граждани. Като дър-
жавен глава аз декларирах, че ще бъда особено
чувствителен към социалните проблеми на
българските граждани и затова не бих могъл да
остана безучастен, когато техните интереси са
засегнати. Настоявам да се запазят и регламен-
тират и в новия закон правата на българските
граждани по чл. 5, ал. 2 и 3 ЗППДОбП, а също
така и правата по глава осма от ЗППДОбП.
Мотивите за връщане на закона за ново об-
съждане се основават на разбирането, че не само
трябва да се запазват, а и да се разширяват соци-
алните права на гражданите. Желаейки бързо да
се завърши процесът на приватизация, в случая
законодателят е пропуснал ценностния фундамент
на Конституцията, която предписва на законода-
телството да утвърждава Република България
като демократична, социална и правова държа-
ва. Процесът на правитизация има и социални
измерения. Не бива да се забравя, че държавната
собственост, която се продава сега, е плод на тру-
да на поколения български граждани. Социална-
та справедливост налага те да получат макар и
минимална част от създаденото с техния труд.
Със закона се ограничават съществуващи
права на гражданите в две насоки:
Първата е свързана с лишаване на работни-
ците и служителите в подлежащите на привати-
зация предприятия от възможност да придобият
при облекчени условия участие в капитала на
тези дружества. По този начин българските граж-
дани се разделят на две групи. Там, където дър-
жавата успя да приватизира бързо и ефективно,
работниците и служителите в дружествата се
възползваха от предоставената им от закона
възможност. Там, където държавата се забави с
приватизацията, работниците и служителите ще
са лишени от правото да придобият акции и дя-
лове при облекчени условия. Така се създава и
неравнопоставеност на българските граждани.
Зная, че бяха изказани и аргументи за това,
че с това право е било злоупотребявано, че от
него в крайна сметка са се възползвали не ра-
ботниците, а други лица. Такава позиция е не-
приемлива. Когато се злоупотребява с право,
трябва да бъдат намерени законодателни ре-
шения да се пресече тази възможност, а не да се
отмени правото. Аз не твърдя, че досегашната
уредба на участието на гражданите в привати-
зацията при облекчени условия е била ефектив-
на, но очаквах с новия закон тя да се усъвър-
шенства, а не да бъде премахната.
Втората насока се отнася до възможността
гражданите да участват в процеса на приватиза-
ция с вече издадените инвестиционни бонове.
Давам си сметка, че масовата приватизация
не изигра онази социална роля, която всички
очаквахме от нея. Тя не изигра съществено зна-
чение за обезщетяване на труда в Република Бъл-
гария и не стимулира в нужната степен развити-
ето на фондовия пазар. В този смисъл не мога да
оспоря правото на мнозинството да преразгледа
необходимостта от инвестиционните бонове като
израз на обществена справедливост. Масовата
приватизация трябваше да позволи на всички
български граждани да участват в приватизаци-
ята—не само работниците в предприятията, но и
служителите в бюджетния сектор, учителите,
военнослужещите, служителите на МВР. Това пра-
во беше израз на признанието, което държавата
дължеше към техния труд. Стотици хиляди бъл-
гарски граждани придобиха инвестиционни бо-
нове в очакване държавата да им предостави
възможност срещу тях да придобият акции от
атрактивни предприятия. Ето защо оспорвам § 22
ЗПСпК в частта му относно срока на валидност