Държавен вестник, бр. 45, 2009 г., стр. 7

Б Р О Й  45
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  7
граждани и юридически лица еднакви правни
условия за стопанска дейност, като предотвра-
тява злоупотребата с монополизма, нелоялна-
та конкуренция и защитава потребителите.
Освен това съгласно чл. 41, ал. 1 от Конститу-
цията всички, в т.ч. български и чуждестранни
субекти, имат право да търсят, получават и
разпространяват информация.
Развити са и съображения, че в противоречие
с посочените конституционни текстове законо-
дателят не гарантира реална равнопоставеност
на страните по сделките и лишава лицата от въз-
можността да защитят ефикасно правата си. Във
връзка с чл. 41, ал. 1 от Конституцията са изло-
жени съображения за противоречия с този текст,
доколкото правото на всеки, в т.ч. български
гражданин и/или чужденец, ще бъде застрашено
от оспорените разпоредби на закона.
С определение от 16.04.2009 г. на основание
чл. 149, ал. 1, т. 2 от Конституцията и чл. 19, ал. 1
от Закона за конституционен съд искането е
допуснато за разглеждане по същество.
Като заинтересувани страни са конституи-
рани Народното събрание, Министерският съ-
вет, министърът на транспорта, министърът
по европейските въпроси, Държавната аген-
ция за информационни технологии и съобще-
ния (ДАИТС), Съветът за електронни медии
(СЕМ), Комисията за регулиране на съобще-
нията (КРС), Комисията за защита на конку-
ренцията (КЗК) и Асоциацията на български-
те радио- и телевизионни оператори.
Писмени становища по делото са представе-
ни от Народното събрание, Министерския съ-
вет, ДАИТС, КРС и КЗК, като във всички тях са
изложени съображения за липса на противо-
конституционност.
Конституционният съд, за да се произнесе,
съобрази следното:
По противоречието на чл. 47а, чл. 48, ал. 3 и 4
ЗЕС и чл. 116и ЗРТ с чл. 19, ал. 1, 2 и 3 от
Конституцията
Тъй като в исканията по двете дела са атаку-
вани в голямата си част едни и същи разпоред-
би от изменителните закони (ЗИДЗЕС и
ЗИДЗРТ), в настоящото решение обединяваме
аргументацията по двете искания.
В чл. 19, ал. 1, 2 и 3 от Конституцията е уре-
дена свободната стопанска инициатива, зако-
ноустановеността на еднакви правни условия
на стопанска дейност с цел предотвратяване на
злоупотребата с монополизма, нелоялната кон-
куренция и защитата на потребителя. Уредена
е и закрилата на инвестициите и стопанската
дейност на българските и чуждестранните граж-
дани и юридически лица.
Съдът приема, че еднаквите условия за сто-
панска дейност и свободата на стопанската
инициатива не са абсолютни и не означават
липсата на ограничения и невъзможността със
закон да се поставят изисквания към субекти-
те при осъществяването на определена дейност.
И такива ограничения според Конституцията
могат да бъдат свързани с предотвратяване на
монополизма, ограничаване на нелоялната
конкуренция и защитата на потребителите.
Съдът е на мнение, че с тези ограничения не
се нарушава свободната стопанска инициатива,
прокламирана от Конституцията. Ако се допус-
не радио- и телевизионен оператор да извърш-
ва и цифрово радиоразпръскване, съществува
възможността той да използва само своите прог-
рами, т.е. би ограничил достъпа на други ра-
дио- и телевизионни оператори до разпростра-
нение на техните програми.
Същото може да се каже и по отношение на
конкуренцията. Аргументите са аналогични—
ако се допусне един радио- и телевизионен опе-
ратор или свързани с него лица да осъществя-
ват и радиоразпръскване, както и на предприя-
тието за радиоразпръскване да има свързани с
него лица—радио- и телевизионни оператори, в
условията на монополизъм може да се елими-
нира въобще всякаква конкуренция. Естестве-
но би било такова предприятие да предлага само
създадените от него или на свързаните с него
субекти. Това ще е във вреда и на потребители-
те, които нямат право на избор и се ограничава
техният достъп до информация.
Заслужава отбелязване, че в посочените раз-
поредби Конституцията не въвежда изискване за
протекции на чуждестранни инвестиции, без да е
налице закрила и на националните инвестиции.
Ако се следва логиката на искателите за проти-
воконституционност, че мултиплекс операторът
може да е свързано лице с радио- и телевизионен
оператор от друга държава, от това не следва, че
се ограничава конкуренцията в България. Нала-
га се заключението, че аргументацията на иска-
телите е изведена по-скоро на ниво целесъобраз-
ност. Тя не представлява основа за доказване на
противоконституционността на разпоредбите.
В чл. 48, ал. 3 е уредена обратната на чл. 47а
хипотеза, а именно—невъзможността предпри-
ятие, получило такова разрешение (т.нар. мул-
типлекс оператор), да бъде радио- и телевизи-
онен оператор, респ. да създава радио- и теле-
визионни програми.
Аргументите според искателите за противо-
конституционност се свеждат до следното:
В едно от исканията се признава, че посо-
чените разпоредби предотвратяват вертикал-
ната концентрация на дейности с цел елими-
ниране на конкуренцията и в двете групи су-
бекти. Претенцията се свежда до липсата на
географски ограничавания на свързаните
лица, което не отчита реалния пазар и проти-
воречи на свободата на стопанската инициа-
тива и закрилата на инвестициите и стопанс-
ката дейност в съответния сектор. Изтъква се
като аргумент, че при наличието на същест-
вуваща връзка между мултиплекс оператори
и телевизионни оператори в ЕС те не могат да
участват в процедури за избор на мултиплекс
оператор в България нито на национално, нито