Държавен вестник, бр. 89, 2006 г., стр. 113

Б Р О Й  89
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  113
1
2
3
6. Други видове
± 0,1 kPa от абсолютната стойност
налягане
7. Отностителна
± 3 % от абсолютната стойност
влажност
8. Абсолютна
± 5 % от отчетената стойност
влажност
9. Дебит на пър-
± 2 % от отчетената стойност
вичния въздух
10. Дебит на разтво- ± 2 % от отчетената стойност
рените отрабо-
тени газове
1.4. Определяне на газовите компоненти
1.4.1. Общи изисквания относно анализаторите
Анализаторите трябва да притежават измерва-
телен диапазон, който да съответства на точност-
та, изисквана за измерване на концентрациите на
компонентите на отработените газове (т. 1.4.1.1).
Препоръчително е анализаторите да се използват
по такъв начин, че измерваната концентрация да
бъде в рамките от 15 до 100 % от пълната скала.
Концентрации, по-ниски от 15 % от пълната
скала, също се приемат за допустими, ако стой-
ността на пълната скала е 155 ppm (или ppm C) или
по-ниска или ако се използват системи за отчита-
не на показанията (компютри, устройства за за-
писване на данни), които показват с достатъчна
точност и разделителна способност стойности, по-
ниски от 15 % от пълната скала. В този случай се
извършат допълнителни еталонирания, за да се
гарантира точността на кривите на еталониране
(допълнение 2, т. 1.5.5.2 от това приложение).
Оборудването също така трябва да има степен
на електромагнитна съвместимост (CEM), която
да е в състояние да намали до минимум допълни-
телните грешки.
1.4.1.1. Точност на измерване
Анализаторът не трябва да се отклонява от но-
миналната точка на еталониране с повече от ± 2 %
от отчетената стойност върху цялата измервателна
скала с изключение на нулево положение, когато
отклонението не трябва да бъде повече от ± 0,3 % от
пълната скала. Точността се определя в съответст-
вие с изискванията за еталониране, посочени в т. 1.3.
1.4.1.2. Повторяемост
Резултатите при повторяемостта трябва да са
такива, че 2,5 пъти типовото отклонение при 10
последователни измервания на даден газ, използ-
ван за еталониране или за регулиране на чувстви-
телността, не трябва да се отклонява с повече от
± 1 % от концентрацията при пълната скала за все-
ки използван диапазон над 100 милионни части
(ppm) (или ppm C) или ± 2 % от всеки използван
диапазон под 100 милионни части (ppm) (или ppmC).
1.4.1.3. Фонов шум
Реакцията между два съседни пика на анализа-
тора при газове, използвани за нулиране и етало-
ниране или за регулиране на чувствителността, по
време на който и да е 10-секунден период не трябва
да надвишава 2 % от пълната скала при всички
използвани диапазони.
1.4.1.4. Отклонение от нулата
Нулевото показание се определя като средна-
та реакция, включително фоновия шум, на газ,
използван за нулиране, по време на интервал 30 s.
Отклонението от нулата по време на период от
един час трябва да бъде по-ниско от 2 % от пъл-
ната скала при използвания най-нисък диапазон.
1.4.1.5. Отклонение от скалата
Показанието на горната точка на скалата се
определя като средното показание, включително
фоновия шум, отбелязано от газ, използван за ре-
гулиране на чувствителността по време на интер-
вал 30 s. Отклонението на показанието от горната
точка на скалата за период един час трябва да бъде
по-ниско от 2 % от пълната скала при използва-
ния най-нисък диапазон.
1.4.2. Изсушаване на газовете
Отработените газове могат да бъдат измерва-
ни при наличие и отсъствие на кондензируеми
фракции. Всяко евентуално използвано устройст-
во за премахване на тези фракции трябва да има
минимално влияние върху концентрацията на из-
мерваните газове. Химическите изсушители не
могат да бъдат използвани в качеството си на метод
за елиминиране на водата от мострата.
1.4.3. Анализатори
Точки от 1.4.3.1 до 1.4.3.5 от това допълнение
описват принципите на измерване, които трябва
да се прилагат, а приложение № 4 дава детайлизи-
рано описание на измервателните системи.
Газовете, които ще се измерват, се анализират
с помощта на описаните устройства. Използване-
то на линеаризационни контури се разрешава при
нелинейни анализатори.
1.4.3.1. Анализ на въглеродния оксид (CO)
Анализаторът за въглероден оксид трябва да
е от недисперсивен тип с поглъщане в инфрачер-
вения спектър (Non-Dispersive InfraRed или
NDIR).
1.4.3.2. Анализ на въглеродния диоксид (CO2)
Анализаторът за въглероден диоксид трябва да
е от недисперсивен тип с поглъщане в инфрачер-
вения спектър (Non-Dispersive InfraRed или NDIR).
1.4.3.3. Анализ на кислорода (O2)
Анализаторите на кислород трябва да бъдат от
тип, работещ с парамагнитен детектор (PMD), със
сонда с циркониев оксид (ZRDO) или с електрохи-
мическа клетка (ECS).
Забележка. Анализаторите със сонда с цирко-
ниев оксид не се препоръчват, когато концентра-
циите на въглеводороди (HC) и на въглероден ок-
сид (CO) са високи, както е в случая с двигателите
с принудително запалване, които работят с бедна
горивна смес. Уредите с електрохимическа клет-
ка трябва да имат компенсатор на интерференци-
ята на въглеродния диоксид (CO2) и на азотните
оксиди (NОx).
1.4.3.4. Анализ на въглеводородите (HC)
Когато се вземат директно проби на газове,
анализаторът на въглеводородите трябва да бъде
от вида загрят детектор на йонизиране на пла-
мък (Heated Flame Ionisation Detector или HFID)
и да бъде оборудван с нагорещени: детектор, кла-
пани, тръбопроводи и т. н., така че газовете да
се поддържат при температура от 463 ± 10 K
(190 ± 10 °C).