Държавен вестник, бр. 97, 2006 г., стр. 30

С Т Р .  30
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  97
1. сумата на съчетаните дълги и къси пози-
ции по падежни интервали, умножена по кое-
фициент за отклонение 1,5 % и по спот цената
на стоката;
2. съчетаната позиция между два падежни
интервала за всеки падежен интервал, в който
е пренесена несъчетана позиция, умножена по
коефициент за наличност 0,6 % и по спот цена-
та на стоката;
3. остатъчните несъчетани позиции, умно-
жени по окончателен коефициент 15 % и по спот
цената на стоката.
(7) Капиталовото изискване за стоков риск
е общата стойност от капиталовите изисквания
за всяка стока, изчислени по ал. 6.
Чл. 94. (1) С разрешение на заместник-пред-
седателя инвестиционният посредник може да
използва разширен падежен метод при изчис-
ляване на капиталовото изискване за стоков
риск, ако същият:
1. има значителни обороти от търговия със
стоки;
2. има диверсифициран портфейл от стоки;
3. не отговаря на изискванията за прилагане
на вътрешните модели съгласно глава единаде-
сета при изчисляването на капиталовите изис-
квания за стоков риск.
(2) При метода по ал. 1 вместо посочените в
чл. 93, ал. 1—3, 6 и 7 коефициенти инвестици-
онният посредник прилага минималните кое-
фициенти съгласно следната таблица:
Вид
Благо-
Неблаго- Агрокул-
Други,
коефи-
родни
родни
тури
включи-
циент
метали
метали
телно
(с изклю-
енергий-
чение
 ни про-
на злато)
дукти
Коефициент
1,0
1,2
1,5
1,5
за отклоне-
ние (%)
Коефициент
0,3
0,5
0,6
0,6
за наличност
(%)
Окончателен
8
10
12
15
коефициент
(%)
Г л а в а  е д и н а д е с е т а
ВЪТРЕШНИ МОДЕЛИ
Чл. 95. (1) С разрешение на заместник-пред-
седателя инвестиционният посредник може да
изчислява своите капиталови изисквания за
позиционен риск, валутен риск и/или стоков
риск, използвайки собствени вътрешни модели
за управление на риска, вместо или в комбина-
ция с методите по глави шеста, осма и десета.
(2) Заместник-председателят издава разре-
шение на инвестиционния посредник само ако
системата му за управление на риска е надеж-
дна и отговаря на следните изисквания:
1. вътрешният модел за измерване на рис-
ка е неразделна част от ежедневния процес по
управление на риска в инвестиционния пос-
редник и служи като основа за отчитане на
рисковите експозиции пред управителния му
орган;
2. инвестиционният посредник разполага със
звено за контрол на риска, което функционира
независимо от звеното за сключване на сделки,
отчита се пряко пред управителния орган на
инвестиционния посредник и което:
а) разработва и внедрява системата за управ-
ление на риска в инвестиционния посредник;
б) изготвя и анализира ежедневните отчети
за резултатите от вътрешния модел за измерва-
не на риска и предприемането на мерки за спаз-
ване на установените ограничения;
в) извършва първоначална и текуща провер-
ка на вътрешния модел;
3. управителният орган на инвестиционния
посредник участва активно в процеса по конт-
рол на риска и органът, компетентен да взема
решения относно намаляване на позиции, по-
емани от отделните дилъри и на общата рис-
кова експозиция на инвестиционния посред-
ник следи ежедневните отчети, изготвяни от
звеното за контрол на риска, и при необходи-
мост взема решение за намаляването на съот-
ветните позиции;
4. инвестиционният посредник разполага с
достатъчно квалифицирани служители за ра-
бота с усъвършенствани модели при търгуване-
то, контрола на риска, одита и осчетоводяване-
то на сделките;
5. инвестиционният посредник разполага с
процедури за наблюдение и осигуряване спаз-
ването на приетите писмени вътрешни полити-
ки и механизми за цялостното функциониране
на системата за измерване на риска;
6. налице са доказани исторически данни
за точността на модела при измерване на рис-
ковете;
7. инвестиционният посредник веднъж ме-
сечно провежда стрес-тестове на вътрешния
модел за измерване на риска по предварително
изготвена програма, като резултатите от тях се
разглеждат от управителния му орган и се взе-
мат предвид при определяне на политиката му
по отношение на риска и ограниченията; стрес-
тестовете се насочват предимно към рискове-
те, които могат да не са обхванати по подходящ
начин от вътрешния модел, като например не-
ликвидност на пазарите при влошени пазарни
условия, риска от концентрация, еднопосочност
на пазара, събитиен риск и риска от неизпълне-
ние, нелинейност на продуктите, съществени
позиции в опции с отрицателна вътрешна стой-
ност, позиции без пазарна цена; използваните
при провеждането на стрес-тестове допускания
отразяват естеството на портфейлите и време-
то, което е необходимо за хеджиране или управ-
ление на рисковете при тежки пазарни условия;