Държавен вестник, бр. 104, 2023 г., стр. 8

СТР.  8	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  104
по чл. 48, ал. 1, както и правото на свободен 
избор на професия и място на работа съ-
образно чл. 48, ал. 3 от Основния закон“. ВКС 
подчертава, че „всички тези неблагоприятни 
последици произтичат единствено от факта 
на привличане на собственик на капитала 
в дружеството в качество на обвиняем за 
умишлено престъпление от общ характер без 
значение дали това престъпление е относимо 
към сферата на дейност на дружеството, без 
възможност за преценка от страна на органа 
по чл. 40 от ЗЧОД за необходимостта от отне­
мане на лиценза и без яснота относно изхода 
на наказателното производство – както относ­
но времетраенето, така и относно крайния 
резултат за обвиняемото лице“. Направен е 
извод, че „законодателното решение, съдържа­
що се в оспорената норма, не е ориентирано 
към обезпечаване и защита на интересите 
на правосъдието, което е достатъчно, за да 
се обоснове и директното му противоречие 
с чл. 31, ал. 4 от Конституцията“.
Главният прокурор също намира искането 
на състава на ВАС за основателно и се при­
съединява към изложените в него аргументи. 
Застъпва, че оспорената законова уредба 
противоречи както на чл. 31, ал. 3 от Консти­
туцията, така и на чл. 6, т. 2 от Конвенцията 
за защита на правата на човека и основните 
свободи, съгласно които всяко лице, обвинено 
в извършване на престъпление, се счита за 
невинно до доказване на вината му с влязла в 
сила присъда. Заявява, че оспорената законова 
уредба засяга и правата на трети лица, като 
води до прекратяване на трудовите правоот­
ношения с наетите от дружеството работници 
и служители, а „същевременно в норматив­
ната уредба не е предвидена възможност за 
съобразяване с последващото развитие на 
наказателния процес, като правните последици 
при прекратяване на наказателното произ­
водство или постановяване на оправдателна 
присъда не са уредени на законово ниво“. В 
становището се посочва, че оспореният за­
кон нарушава както правото на собственост 
на привлечения като обвиняем за умишлено 
престъпление от общ характер собственик 
на капитал в дружество, извършващо частна 
охранителна дейност, така и правото на соб­
ственост на останалите собственици, които 
нямат връзка и отношение с предполагаемото 
престъпление и неговия извършител. Изведено 
е, че по този начин уредбата „противоречи 
на изискванията на правовата държава по 
чл. 4, ал. 1 от Основния закон, принципа на 
равенство пред закона (чл. 6, ал. 2 от Кон­
ституцията) и принципа на гарантиране и 
неприкосновеност на частната собственост 
(чл. 17, ал. 1 и 3 от Конституцията)“. Заедно с 
това се застъпва, че „разпоредбите на чл. 49, 
ал. 1, т. 2 във връзка с чл. 47, т. 5, буква „б“ 
ЗЧОД са пречка за свободното упражняване на 
стопанската инициатива, защото препятстват 
упражняването на избраната икономическа 
дейност“ както на лицето, привлечено като 
обвиняем за умишлено престъпление от общ 
характер, ако то прекрати участието си в 
търговското дружество, така и на останалите 
съдружници в дружеството.
В становището си Висшият адвокатски 
съвет също намира искането на тричленния 
състав на ВАС за основателно. Посочва, че 
с правилото, обявяването на чиято проти­
воконституционност се иска, се нарушава 
необосновано правото на собственост както 
на собственика на капитал в дружество, 
извършващо частна охранителна дейност, 
привлечен като обвиняем за умишлено прес­
тъпление от общ характер, така и правото 
на собственост на останалите собственици, 
които нямат връзка и отношение с предпола­
гаемото престъпление и неговия предполагаем 
извършител. Аргументира се и нарушение на 
чл. 19 от Конституцията, тъй като „оконча­
телното и необратимо отнемане на лиценз 
за извършване на частна охранителна дей­
ност, независимо от последващото развитие 
на наказателното производство, препятства 
упражняването на избраната икономическа 
дейност от привлеченото като обвиняем лице 
(както и от останалите собственици на ка­
питала), ако то не прекрати участието си в 
дружеството и на това основание бъде отнет 
неговият лиценз“. Посочено е също така, че 
разпоредбата на чл. 47, т. 5, буква „б“ ЗЧОД 
нарушава и презумпцията за невиновност, 
тъй като обвиненият за престъпление от общ 
характер „на практика е приравнен с лица, 
вече признати за виновни и осъдени за такова 
престъпление, без това да е необходимо за 
осъществяване на правосъдието по смисъла 
на чл. 31, ал. 4 от Основния закон“. Излагат 
се и аргументи, според които отнемането 
на лиценз за частна охранителна дейност на 
търговско дружество в хипотезата на чл. 47, 
т. 5, буква „б“ ЗЧОД засяга и признатото от 
Конституцията право на труд, тъй като има 
за резултат прекратяване на трудовите пра­
воотношения с работниците и служителите 
на дружеството.
В представеното становище Съюзът на юрис-
тите в България (СЮБ) разглежда приложи­
мостта на разпоредбата на чл. 47, т. 5, буква „б“ 
ЗЧОД в две хипотези. В първата – при издаване 
на лиценз за частната охранителна дейност, 
според СЮБ целта на закона е създаване на 
„необходимите гаранции, че физическите лица, 
които ще организират и ръководят дейността 
в личен план, не са рисков фактор с оглед на 
обществената сигурност“. Обръща се внима­
ние, че аналогични изисквания са установени 
в Закона за Министерството на вътрешните 
работи, във връзка с което се посочва, че 
„охранителната дейност е една от основните 
функции на Министерството на вътрешните 
работи, включително охраната на физически 
лица, имущество и провеждане на различни 
мероприятия“. Поддържа се, че в тази хипотеза,