Държавен вестник, бр. 102, 2025 г., стр. 18

СТР.  18	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  102
мулировката в чл. 1), законодателят е посочил 
(в раздел ІІ „Национален референдум“, чл. 9 
„Предмет“, ал. 1 – 4) изчерпателно ограни­
ченията21, с които трябва да бъде съобразен 
предметът, очертан от предложения за реша­
ване с референдум въпрос (един или повече):
 да се отнася до въпрос с национално 
значение (очевидно по това изискване прецен­
ката е неизбежно субективна и като такава – в 
свободна дискреция на НС, която обаче следва 
да се осъществява от него ограничително);
 въпросът/предметът/решението да е в 
компетентността на Народното събрание (това 
ограничение анализирам разгърнато нататък);
 и в рамките на компетентността на НС 
да не се отнася до правилата на вътрешната 
организация и дейност на Народното събрание 
и до негова компетентност, произтичаща от 
разпоредбите на чл. 84, т. 4, 6, 7, 8, 10, 12, 16 
и 17, чл. 91, 91а, чл. 103, ал. 2, чл. 130, ал. 3, 
чл. 132а и чл. 147, ал. 1 от Конституцията 
(оставям без анализ тук въпроса защо всички 
тези или защо само тези въпроси от компе­
тентността на НС са извадени от възможния 
предмет на един национален референдум);
 както и за размера на данъците, таксите 
и трудовите и осигурителните плащания и 
вноски и за държавния бюджет;
 да няма за предмет (фактически одобре­
ние на приет) кодекс или друг закон, които 
уреждат изцяло материята в дадена област 
(намирам за много спорно дали и това огра­
ничение съответства на чл. 1, ал. 2 от КРБ),
 или въпроси, уредени в сключени от 
Република България международни догово­
ри, след тяхната ратификация (на това може 
би най-спорно ограничение също се спирам 
нататък).
Намирам за спорно съответствието с Кон­
ституцията на повечето от тези ограничения, 
но ще анализирам само две от тях. Приемам 
за несъмнено, че едно предложение за рефе­
рендум трябва да бъде съобразено и с всяко 
имплицитно произтичащо от Конституцията 
(доколкото според мен не може да се устано­
ви изрично) ограничение, макар законът да 
оставя впечатление, че произтичат именно 
от Конституцията изчерпателно изброените в 
него ограничения и е възможен въпрос защо 
не са посочени и други, ако могат обосновано 
да бъдат изведени от нея.
1. Относно ограничението само до рамките 
на компетентността на НС
Разпоредбата на чл. 1, ал. 2, изр. второ 
от КРБ е не само императивна, но и ясна: 
ЦЯЛАТА държавна власт (може да) се осъ­
21 Самият закон в чл. 10, ал. 2 определя тези „ус­
ловия“ като „ограничения“.
ществява пряко от гражданите! В съответ­
ствие с това самият законодател е посочил в 
чл. 1, ал. 1 от ЗПУГ, че този закон „…урежда 
условията, организацията и реда за пряко 
участие на гражданите на Република България 
при осъществяване на държавната… власт“. 
Разбира се, това не означава отсъствие на 
каквито и да е ограничения. Извън всякакъв 
разум е да се мисли, че един референдум 
може да нарушава основни конституционни 
принципи. Немислимо е с референдум да се 
решават въпроси, които рушат устоите на 
конституционната правова държава и сред 
тях са основните права. Както и въпроси от 
компетентността на съдебната власт („Народен 
съд“ е напълно несъвместим с всяка представа 
за конституционна правова държава).
Смятам обаче, че ограничаването само до 
въпросите от компетентността на Народното 
събрание не съответства на Конституцията. 
Самата идея, че НС може нещо, което народът/
суверенът не може, намирам за озадачаваща, 
ако не и за несъвместима с духа на чл. 1. 
Включително след като „конституционният 
законодател е установил две основни форми 
на осъществяване на държавната власт с 
равностоен конституционен ранг – пряко и 
представително (чл. 1, ал. 2 от Конституцията), 
които взаимно се допълват и укрепват стабил­
ността на модерната демократична държава. 
И двете форми на осъществяване на държав­
ната власт в конституционната демокрация 
се основават на върховенството на правото, 
чието най-ярко проявление е върховенството 
на основния закон на държавата, какъвто е и 
действащата българска Конституция.“
Затова и в ал. 6 на чл. 9 от ЗПУГ е изразен 
еднозначен постулат: националният референ­
дум е начин за пряко решаване от гражданите 
на управленски въпрос (и „приетото чрез ре­
ферендум решение е пряко осъществяване 
на държавната власт“, както е приел КС) и 
такова „решение не подлежи на последващо 
одобрение от Народното събрание“. Това е 
властово решение, което е задължително 
за всички и подлежи на изпълнение. Ако 
изпълнението изисква приемане на акт от 
парламента, той е длъжен да приеме такъв 
акт (затова второто изречение на чл. 9, ал. 6 
посочва, че „Народното събрание приема акт, 
когато това е необходимо за изпълнение на 
решението“.
Не приемам аргумента, че въпросът, пред­
мет на национален референдум, трябва да е 
в компетентността на НС, „за да може след 
това НС да изпълни решението, прието с 
референдума“. Защо да не е възможен рефе­
рендум, чието решение не изисква приемане