Държавен вестник, бр. 87, 2012 г., стр. 96

СТР.  96	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  87
2.6. Оценката на годността на грунтовото лета­
телно поле за експлоатация от даден тип самолет 
се извършва чрез сравняване на изиск­ванията 
с фактическата характеристика на летателното 
поле, равнинност, показател за проходимост (ко­
ловози), които зависят от якостта и плътността 
на почвата.
2.7. Под проходимост на въздухоплавателните 
средства по грунта се разбира неговата способност 
да се движи на собствена тяга, при определена 
якост на грунта, да набере скорост, достатъчна 
за излитане при осигуряване на необходимата 
устойчивост в началния период на разбега.
2.8. Проходимостта на грунта се характеризира 
със следните показатели:
– минимална якост на грунта (σmin), при която 
самолетът може да спре на място, да рулира, да 
извърши разбег и пробег с образуване на коло­
вози с максимално допустима дълбочина (Нmax);
– експлоатационна якост (σexpl), равна или по-
голяма от σmin, при която се образуват коловози 
с експлоатационна дълбочина (Нexpl), необходима 
за запазване на тревната покривка.
2.9. Полети на въздухоплавателни средства се 
извършват на грунтови писти с тревна покривка 
при минимална якост на грунта само когато Hexpl 
е по-малко или равно на Hmax.
2.10. Стойностите на показателите якост на 
грунта и дълбочина на коловозите за някои 
типове въздухоплавателни средства, имащи 
възможност да експлоатират земни ПИК, са 
показани в табл. 13-2:
Таблица 13-2
Тип ВС и
неговата 
излетна 
маса (t)
Показатели за якост и дълбочина 
на коловози
σmin,
kРа (kg/
cm2)
Hmax,
cm
σexpl,
kРа (kg/
cm2)
Hexpl,
cm
Ан-2
5,25
245,2
(2,5)
7,8
294,3 (3,0)
6,0
AW-
139
6,40
490,5
(5,0)
3,4
490,5 (5,0)
3,4
2.11. Показателите за якост на грунта на ПИК 
за вертолети и работната площ на грунтови 
писти са не по-малки от 293,3 kPa (3 kg/cm2) за 
всички типове.
2.12. Годността на работната площ на грун­
тови ПИК и ПР се оценява по допустимото 
отклонение от средноаритметичното значение 
на якостта на грунта на дълбочина 10 и 30 сm. 
Отклоненията са в границите:
– за стартови участъци на ПИК – 10 %;
– за средни участъци на ПИК – 20 %;
– за пътеки за рулиране – 15 %.
2.13. Уплътняването се извършва при оптимал­
на влажност, при която се достига максимална 
относителна плътност.
Величините на относителната плътност се 
приемат в зависимост от местоположението на 
участъка и категорията на почвата. За стартови 
участъци и МС, където се изпробват двигателите 
при песъчливи почви, то е 0,95, а при глинести 
почви – 1,0. За средни участъци на ПИК – съ­
ответно 0,9 и 0,95, за крайни полоси за безопас­
ност – 0,80 и 0,85.
2.14. Показателят за якостта и плътността на 
почвата се определя по лабораторен път в земно-
механични лаборатории, като пробите се вземат:
– за стартови участъци през 50 m;
– за средни участъци през всеки 200 m.
Отделните места, на които показателят е 
по-малък от необходимия, допълнително се 
оглеждат и се вземат мерки за подобряване на 
тяхното състояние. 
2.15. Тревната покривка представлява връх­
ният слой от почвата, състоящ се от многого­
дишни тревни смески с гъсто преплетени корени, 
които повишават съпротивителната способност 
при натоварване и движение на въздухоплава­
телните средства. Тя допринася за по-бързото 
изсъхване при валежи, намалява прахообразу­
ването и предпазва повърхността от бързото 
є издухване от газовите струи на двигателите.
2.16. Тревната покривка отговаря на следните 
изисквания:
– добра гъстота и плътност на корените на 
дълбочина 12 – 18 сm под повърхността;
– добра устойчивост на изкореняване; 
– височина не по-голяма от 30 сm и не по-
малка от 8 сm при окосяване.
Качеството на тревната покривка се определя 
от количеството стебла на тревата на единица 
площ съгласно изискванията на таблица 13-3:
Таблица 13-3
Качество
Количество стъбла на 400 сm2
гористи 
зони
чернозем­
ни зони
сухи пе­
съчливи
Отлично
повече от 
300
повече от 
200
повече от 
100
Добро
200 – 300
100 – 200
50 – 10
Удовлетво­
рително
100 – 200
50 – 100
35 – 50
2.17. Обслужването на тревното покритие се 
състои от:
– брануване на тревата и изравняване на 
малки неравности;
– окосяване на тревата;
– при нужда в сухи периоди – поливане с вода;
– борба с гризачи; 
– периодично наторяване.
2.18. Брануването се извършва рано напролет 
чрез две минавания с лека зъбчата брана или 
брани „зигзаг“. Едновременно с брануването се 
подравняват къртичини и се запълват дупки на 
лалугери и други гризачи.
2.19. Валирането се извършва след брануване 
рано напролет и след усилени валежи с цел да се 
отстранят буци, коловози и други деформации. 
Същото се осъществява при влажност на почвата 
2 – 3 % над оптималното чрез широкобандажни 
валяци с маса за песъчливи почви до 5 t, а за 
глинести – до 10 t.