Държавен вестник, бр. 55, 2009 г., стр. 15

Б Р О Й  55
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  15
подчинени административно на съответния
ръководител от прокуратурата, а всички на
главния прокурор, подобно на самите прокуро-
ри—чл. 136, ал. 3 и 4, чл. 147, т. 2 и 3, чл. 150,
ал. 1, чл. 151, ал. 2 и чл.152 ЗСВ. В случая е на-
лице дублиращо подчиняване на следователи-
те освен на собствените им административни
ръководители от следствието и на тези от про-
куратурата. От друга страна, административ-
ните ръководители в следствието се третират
по различен начин от тези в прокуратурата—те
имат ръководни функции само по отношение
на следователите, а не и на прокурорите, вклю-
чително и директора на НСлС, който е замест-
ник главен прокурор по разследването, като са
подчинени на съответния административен
ръководител на прокуратурата—окръжен или
главен прокурор.
Посочената промяна излиза извън предели-
те на конституционната делегация на чл. 133 от
Конституцията, тъй като с нея се засяга пряко
материя, която е уредена на конституционно
равнище—съществуването на следствени орга-
ни и следователи като самостоятелна катего-
рия органи на съдебната власт и магистрати,
поради което тя не може да се осъществи чрез
изменение на ЗСВ, а само по реда на изменение
на Конституцията.
Този ред, уреден с глава девета от нея—
чл. 153—156, ако се приеме, че в случая се касае
до промяна в рамките на съдебната власт, коя-
то макар и да не засяга формата на държавно
управление по смисъла на чл. 158, т. 3 от Кон-
ституцията от компетентност на Велико Народ-
но събрание, налага приемане на закон за изме-
нение на Конституцията, т.е на конституцио-
нен, а не на обикновен закон.
Процедурата по глава девета се различава
съществено от приложения в случая ред, пред-
виден в чл. 88, ал. 1 от Конституцията за прие-
мане на обикновен закон, какъвто е ЗИДЗСВ.
При това положение оспорените разпоредби на
формално основание се явяват противоконсти-
туционни като противоречащи на процедурни-
те правила за приемане на закон за изменение
на Конституцията—чл. 153—156 от нея.
Противоречието с конституционните разпо-
редби не е само формално, но и съдържателно.
Промяната в положението на следствието е
израз на произволна интерпретация на Консти-
туцията, която не се основава на адекватен про-
чит на разпоредбите є, относими не само към
следствието, а и на по-фундаменталните таки-
ва, които визират разделението на властите и
независимостта на съдебната власт—чл. 8 и
чл. 117, ал. 2 от Конституцията. Макар че оспо-
рената промяна засяга една от подсистемите на
съдебната власт, т.е. тя се изразява във вътреш-
но преструктуриране в нейните рамки, с нея се
дебалансира действащият конституционен мо-
дел в неговата цялост с оглед на основните
принципи на изграждането и функционирането
му, между които са разделението на властите и
независимостта на съдебната власт.
С оспорените разпоредби организационна-
та автономия и автономността при вземане на
решение като обективна и субективна страна
на независимостта на следствието са наруше-
ни, макар че за него като част от съдебната
власт принципът на чл. 117, ал. 2 от Конститу-
цията има основополагащо значение.
Както се посочи по-горе, с оспорените раз-
поредби организационната обособеност на след-
ствените органи е премахната—с изменението
на ЗСВ те престават да са структурно и имущес-
твено самостоятелни по отношение на Проку-
ратурата в Република България, която става
правоприемник на активите, пасивите, архива,
както и на другите права и задължения на НСлС
и ОСлС към деня на влизане в сила на ЗИДЗСВ—
§ 111 от преходните и заключителните разпо-
редби на ЗСВ.
Това се отразява според § 112, ал. 4 от тях и
на трудовите правоотношения на служителите
от ОСлС, които се уреждат съгласно чл. 123 КТ,
т.е. при условия на вливане на едно предприя-
тие в друго—чл. 123, ал. 1, т. 2, и при прехвър-
ляне на правата и задълженията по  тези право-
отношения от работодателя прехвърлител пре-
ди промяната към работодателя приобретател
след този момент—чл. 123, ал. 2 КТ. По същата
причина с посочения текст от преходните раз-
поредби се предвижда преназначаване без кон-
курс на директорите на ОСлС на длъжност за-
веждащ окръжен следствен отдел в окръжните
прокуратури, където продължават да изпълня-
ват задълженията си на административни ръ-
ководители до края на мандата, за който са
избрани, а Висшият съдебен съвет (ВСС) пре-
назначава без конкурс следователите от ОСлС
в окръжните следствени отдели в окръжните
прокуратури и съответно заварените младши
следователи към тези служби, които към деня
на влизане в сила на ЗИДЗСВ не са изкарали
тригодишния срок на длъжност младши проку-
рор в съответните районни прокуратури—§ 112,
ал. 2 и 3 и § 113 от преходните и заключителни-
те разпоредби на ЗСВ.
Организационната автономия на следствие-
то е премахната не само в структурно отноше-
ние, но и като персонален състав и начин на
решаване на кадровите въпроси. С преназнача-
ването на следователите, макар и да запазват
наименованието си, те стават служители на
прокуратурата, ръководени от съответния неин
административен ръководител. Той може или