Държавен вестник, бр. 93, 2004 г., стр. 17

Б Р О Й  93
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  17
и не бива да бъде игнорирана, когато Конститу-
ционният съд преценява дали следващата по-
ред разпоредба на същия този чл. 196—алинея
2, противоречи на Конституцията.
В свое предишно решение (№ 3 от 1992 г.)
Конституционният съд е уточнил, че съдебна-
та власт в своята организационна цялост е на
издръжка от държавния бюджет. По Консти-
туция отговорността за изготвянето на приход-
но-разходния баланс на държавата, т. е. изгот-
вянето на самия проект за годишния закон за
държавния бюджет, се носи от Министерския
съвет—само той изготвя и внася в Народното
събрание такъв законопроект (чл. 87, ал. 2). В
хода на бюджетната процедура министърът на
финансите има водеща роля в сравнение с дру-
гите министри, тъй като процедурата по със-
тавянето на проекта за държавен бюджет е в
неговия ресор на управление. А Министерст-
вото на финансите е администрацията, която
подпомага министъра при осъществяване на
неговите правомощия и технически осигурява
дейността му.
Оспореното изменение на чл. 196, ал. 2 ЗСВ
не предвижда никакво правомощие за минис-
търа на финансите досежно проекта на бюдже-
та на съдебната власт, не създава правомощия
за неговата администрация (Министерство на
финансите) да внася нови параметри в съставе-
ния от Висшия съдебен съвет проект на бюджет
на съдебната власт. Представянето на изгот-
вения от Висшия съдебен съвет бюджет на съ-
дебната власт в Министерството на финанси-
те, а не в Министерския съвет, както предвиж-
даше предишната редакция на същата разпо-
редба, не нарушава принципната постановка
на чл. 117, ал. 3 от Конституцията за самосто-
ятелността на бюджета на съдебната власт, тъй
като Висшият съдебен съвет като вътрешен
орган на съдебната власт действа автономно
при съставянето на въпросния проектобюдж-
ет. А решаващата дума по параметрите и съ-
държанието на държавния бюджет, в т. ч. и на
бюджета на съдебната власт, има парламен-
тът съгласно неговото класическо правомощие,
датиращо от векове.
Налага се заключението, че разпоредбата на
чл. 196, ал. 2 ЗСВ в новата редакция не внася по
същество нищо ново, а включва в съдържание-
то на устройствения закон на съдебната власт
някои елементи от същинската бюджетна про-
цедура, които вече от години имат позитивна
уредба в друг закон—Закона за устройство на
държавния бюджет (чл. 16, ал. 1, чл. 19 и
чл. 20, ал. 2 и 3). С това не се нарушава нито
принципът за разделение на властите, нито са-
мостоятелността на бюджета на съдебната
власт, т. е. няма нарушение на Конституцията,
поради което искането в тази му част следваше
да бъде отхвърлено.
По раздел IV от решението
Считам, че алинея 7 на новия чл. 125а ЗСВ
не е противоконституционна и искането относ-
но § 40 ЗИДЗСВ (ДВ, бр. 29 от 2004) в частта му,
с която е създадена тази алинея, следваше да
бъде отхвърлено.
Член 125а има предишна редакция, създаде-
на със ЗИДЗСВ (ДВ, бр. 74 от 2002 г.) във вре-
ме, когато Конституцията не предвиждаше ман-
датната длъжност на административен ръко-
водител в съдебната власт, с изключение на ман-
датните длъжности на главния прокурор и на
председателите на върховните съдилища. То-
гава Конституционният съд, констатирайки, че
по отношение на редовите магистрати самата
Конституция не прави разграничаване между
магистратската длъжност и административна-
та ръководна длъжност, с Решение № 13 от
2002 г. е обявил разпоредбите на тогавашния
чл. 125а за противоконституционни.
С първата поправка на Конституцията (ДВ,
бр. 85 от 2003 г.) в чл. 129, ал. 5 се предвиди длъж-
ността “административен ръководител” с ман-
дат 5 години и с право на повторно назначава-
не. С това по отношение на редовите магистра-
ти се възприе на конституционно равнище въп-
росното разграничаване между магистратска-
та длъжност—съдия, прокурор и следовател, от
една страна, и административната длъжност—
административен ръководител, от друга стра-
на. Тази концептуална еволюция в конституци-
онната уредба на съдебната власт следваше да
бъде отчетена при разглеждането на конкрет-
ното оспорване. Конституцията включи в сво-
ята рамкова уредба ръководителите на подсис-
темите в съдебната власт, което несъмнено е
признание на тяхната значимост; но не включи
заместниците им!
В съответствие с тази обновена конститу-
ционноустановена структура на органите на съ-
дебната власт в новия чл. 125а ЗСВ са посочени
административните ръководители. В изброява-
нето обаче не са включени заместниците, за-
щото те само подпомагат административния
ръководител (чл. 125а, ал. 2 ЗСВ). За заместни-
ка законът не само че не предвижда собствен
мандат, но въобще не предвижда такъв, защото
заместникът е само помощник и действа вмес-
то административния ръководител, когато ефек-
тивно го замества.
И тъй като става дума за администриране,
макар и в рамките на съдебната власт, правило,
а не изключение е използваният и от Закона за
съдебната власт “принцип на екипност”, съг-
ласно който заместниците следват мандата на
своите ръководители, поради което алинея 7 на
чл. 125а ЗСВ не нарушава Конституцията и ней-
ния чл. 129, ал. 5; искането в тази му част след-
ваше да бъде отхвърлено.
Конституционен съдия: Е. Друмева
48919