Държавен вестник, бр. 26, 2016 г., стр. 43

БРОЙ  26	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  43  
се съдържа разграничаване между балнеоле-
чението и рехабилитационните услуги, като 
за разлика от текста на чл. 42, ал. 2, т. 4 
ЗИХУ възможностите са посочени алтерна-
тивно. Въпросът относно съответствието на 
разпоредбата на чл. 28, ал. 1, т. 4 ППЗИХУ 
с тази на чл. 42, ал. 2, т. 4 ЗИХУ в частта 
относно съюза „или“, свързващ извършено 
балнеолечение и рехабилитационни услуги, 
не се коментира в тези мотиви, тъй като 
предмет на спора по първоначалното дело 
е бил само текстът „в обекти, отговарящи 
на стандартите по Наредба № 30 от 2004 г. 
за утвърждаване на медицински стандарт 
„Физикална и рехабилитационна медицина“.
С член единствен на Наредба № 30 от 
19.07.2004 г., към която препраща изменената 
разпоредба на чл. 28, ал. 1 ППЗИХУ (изр. 
първо), е утвърден медицински стандарт 
„Физикална и рехабилитационна медицина“, 
а самият стандарт представлява приложение 
към този член. В раздел I, т. 1 от стандарта е 
дадена обща характеристика на медицинската 
специалност „Физикална и рехабилитационна 
медицина“, като е посочено, че тя предста-
влява клинична медицинска специалност с 
преобладаваща терапевтична насоченост, 
която изучава биологичното въздействие на 
естествените и преформираните физикални 
фактори върху човешкия организъм и ги 
прилага за нуждите на профилактиката, 
диагностиката, терапията, медицинската 
рехабилитация, цялостното психо-соматич-
но възстановяване и/или стабилизиране на 
пациента. В т. 6 от раздел VII „Медицинска/
лечебна дейност“ от стандарта е предви-
дено, че медицинската дейност в област­та 
на медицинска специалност „Физикална и 
рехабилитационна медицина“ може да бъде 
упражнявана само в лечебни заведения, раз-
крити и акредитирани по съответния законов 
ред, от правоспособен, професионално компе-
тентен персонал и по реда на субординация 
съгласно раздел V; в т. 6.2 е предвидено, че 
самостоятелни обекти независимо от начина 
им на финансиране (балнео- и СПА центрове, 
почивни станции или др.), презентиращи в 
дейността си използване на фактори с цел 
повлияване на здравето (лечение), причислени 
в медицинските дейности на физикалната 
и рехабилитационната медицина, следва да 
разкрият на територията си лечебно заведение 
за ФРМ по реда на ЗЛЗ или да имат сключен 
договор с редовно регистрирано такова, което 
да ги осъществява съгласно т. 6. 
Предвид изложеното настоящият състав 
приема, че предвидените в чл. 42, ал. 2, т. 4 
ЗИХУ рехабилитационни услуги могат да 
се извършват както в обекти, отговарящи 
на стандартите по Наредба № 30 от 2004 г. 
за утвърждаване на медицински стандарт 
„Физикална и рехабилитационна медицина“, 
така и в такива, които не отговарят на тези 
изисквания, но осигуряват условия за реха-
билитация, насочена към създаване на уме-
ния за водене на самостоятелен живот чрез 
рехабилитация на зрението, слуха и говора, 
двигателна рехабилитация, психологична 
помощ, предоставяне на социални услуги и 
други дейности. В тази връзка въведеното 
с разпоредбата на чл. 28, ал. 1 ППЗИХУ 
изискване рехабилитационните услуги да 
се извършват само в обекти, отговарящи 
на стандартите по Наредба № 30 от 2004 г. 
за утвърждаване на медицински стандарт 
„Физикална и рехабилитационна медицина“, 
противоречи на чл. 42, ал. 2, т. 4 ЗИХУ във 
връзка с чл. 4, т. 1, чл. 15, ал. 2 и 4 и § 1, т. 5 
ДРЗИХУ и въвежда ограничение на права, 
нерегламентирано от закона. 
Що се касае до балнеолечението, което 
изрично е разграничено от законодателя от 
другите рехабилитационни услуги, макар че 
и при него несъмнено се цели рехабилита-
ция по смисъла на § 1, т. 5 ДРЗИХУ, следва 
да се има предвид, че самата дума включва 
лечение. Това го отличава от ползването на 
минерални води и други природни фактори 
за отдих и развлечение.
При балнеолечението се извършва биоло-
гично въздействие на естествените и префор-
мираните физикални фактори върху човешкия 
организъм и те се прилагат за нуждите на 
терапията, което означава, че същността на 
това лечение попада в приложното поле на 
Наредба № 30 от 2004 г. за утвърждаване на 
медицински стандарт „Физикална и рехаби-
литационна медицина“.
Разпоредбата на т. 6.2 от стандарта дава 
възможност балнеолечението да се извърш-
ва и в самостоятелни обекти независимо 
от начина им на финансиране (балнео- и 
СПА центрове, почивни станции или др.), 
презентиращи в дейността си използване 
на фактори с цел повлияване на здравето 
(лечение), причислени в медицинските дей-
ности на физикалната и рехабилитационната 
медицина, които са разкрили на територията 
си лечебно заведение за ФРМ по реда на ЗЛЗ 
или да имат сключен договор с редовно ре-
гистрирано такова, което да ги осъществява 
съгласно т. 6. Това означава, че балнеоле-
чението може да се осъществява не само в 
болници за рехабилитация, регламентирани 
в чл. 22 от Закона за лечебните заведения, 
но също така и в балнео- и СПА центрове, 
почивни станции или др., които имат сключен 
съответен договор.
В тази връзка се съобразява, че както с 
всяко медицинско лечение балнеолечението 
трябва да се обсъжда с лекар, тъй като при 
неправилното му приложение могат да нас-
тъпят вредни последици за човешкия орга-
низъм. Ето защо въведеното с разпоредбата 
на чл. 28, ал. 1 ППЗИХУ изискване балнео- 
лечението да се извършва при условията на