Държавен вестник, бр. 36, 2003 г., стр. 17

Б Р О Й  36
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  17
то, както и при неспазване на установената
процедура за промени в Конституцията, прие-
тият закон е неконституционосъобразен. Извън
този контрол обаче остава и Конституционният
съд не може да се занимава с това, дали проме-
ните, които съгласно чл. 153 от Конституцията
са в правомощията на обикновено Народно
събрание, отговарят на разпоредбите на дейст-
ващата преди промяната Конституция.
Поради така изложените съображения и на
основание чл. 149, ал. 1, т. 1 от Конституцията
Конституционният съд
Р Е Ш И :
1. Териториалната цялост и установеният от
Конституцията унитарен характер на държава-
та с местно самоуправление при недопускане
на автономни териториални образувания със-
тавляват формата на държавно устройство по
смисъла на чл. 158, т. 3 от Конституцията.
2. Формата на държавно управление по сми-
съла на чл. 158, т. 3 от Конституцията следва да
се тълкува разширително. Това понятие се оп-
ределя не само от характера на държавата като
парламентарна или президентска република или
монархия. В него се включва и изградената от
Великото Народно събрание чрез редица конс-
титуционни текстове, които доразвиват парла-
ментаризма, система от висши държавни ин-
ституции—Народно събрание, президент и ви-
цепрезидент, Министерски съвет, Конституци-
онен съд и органите на съдебната власт (Върхо-
вен касационен съд, Върховен администрати-
вен съд, прокуратура, следствие и Висш съде-
бен съвет), тяхното съществуване, мястото им
в съответната власт, организацията, условията,
начина на формиране и мандата им.
Във формата на държавно управление се
включват и възложените от Конституцията на
тези институции дейности и правомощия, до-
колкото с изменението им се нарушава балан-
сът между тях при съблюдаване на основните
принципи, върху които е изградена държава-
та—народен суверенитет, върховенството на
основния закон, политически плурализъм, раз-
делението на властите, правовата държава и
независимостта на съдебната власт.
3. Закон за изменение и допълнение на Кон-
ституцията, приет от обикновено Народно съб-
рание, подлежи на общо основание на контрол
за конституционосъобразност от Конституцион-
ния съд по реда на чл. 149, ал. 1, т. 2 от нея относ-
но това, дали при неговото внасяне, разглежда-
не и приемане е спазен редът, установен в чл. 154
и 155 от Конституцията, и дали в съответствие с
чл. 153 от нея промяната не засяга въпроси от
изключителна компетентност на Велико На-
родно събрание (чл. 158 от Конституцията).
Съдията Румен Янков е подписал с особено
мнение решението изцяло, а съдията Пенка
Томчева с особено мнение в частите от решени-
ето и мотивите, с които е прието разширено
тълкуване на чл. 158, т. 3 от Конституцията.
Председател: Румен Янков
ОСОБЕНИ МНЕНИЯ
на конституционни съдии по
конституционно дело № 22 от 2002 г.
Румен Янков
Това особено мнение се отнася единствено
до допустимостта на искането и няма отноше-
ние по същността на делото.
 Изясняване на точния смисъл на употребе-
ния в чл. 158, т. 3 от Конституцията израз “фор-
мата на държавно устройство и на държавно уп-
равление” може да се свърже с теоретични споро-
ве и изключващи се дефиниции. Той не е норма-
тивно пояснен и може да бъде разбиран различно
в зависимост от субективна идеологическа на-
гласа и интереси. Но споровете и определенията
в доктрината са породени от това, каква трябва
да бъде, а не каква е съществуващата форма на
устройство и управление на отделна държава.
Не така стоят нещата от гледище на дейст-
ващата Конституция. Независимо, че посоче-
ните два термина имат трайна употреба и се
свързват с основните видове отлики на държа-
вата—България е република с парламентарно
управление—чл. 1, ал. 1, и Република България
е единна държава с местно самоуправление—
чл. 2, ал. 1 от Конституцията, изясняването им
в определена насока е необходимо.
Независимо от това искането като цяло е
недопустимо.
По т. 1 от питането глаголът “означава” е упот-
ребен в сегашно време. И тъй като тълкуването
не е нищо друго освен изясняването на съдържа-
нието на правната норма сега, към този момент
питането може да бъде прието за коректно.
Но оттук насетне основното глаголно вре-
ме, което при тълкуването може да бъде само
сегашно, във втората точка изцяло е подмене-
но. Елементарният анализ показва, че това е
постигнато с въпроси, насочени в бъдещето.
Употребени са безлични глаголни форми, като
част от безлични изречения, в които подлогът
“Народно събрание” не е употребен.
В крайна сметка с питането се цели да бъде
постигната една импликация—ако “се премахва
или премества конституционно установен дър-
жавен орган от една в друга институция”, какво
ще се получи? Но условието “преместване”, “за-
криване” на органите към времето на питането
не е осъществено! И в това е проблемът.
Ако съдът тълкува сега, последицата ще е
очевидна—да внушава как и в какъв състав да
действа Народното събрание, ако реши да из-
върши промени в Конституцията. Но подобен
род тълкуване подменя кардинално стойности-
те—въпросите да се решават не от гласуването
в тъмната стая, и там от пряко легитимираните
да законодателстват, а от конституционна юрис-
дикция, която да определя априори правилата
им за поведение. Оказва се така, че Конститу-
ционният съд в ролята на оракул раздава поли-
тически индулгенции и запазва статукво.
Поради това считам, че първото искане за
тълкуване не е нищо друго освен камуфлажен
лист на второто, което от своя страна по изло-
жените съображения е недопустимо.
Затова делото трябва да бъде прекратено.
Конституционен съдия: Р. Янков