Държавен вестник, бр. 64, 2025 г., стр. 39

БРОЙ  64	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  39   
ционно определените є граници, като засяга 
както принципа на народния суверенитет, така 
и този за разделението на властите, което в 
крайна сметка променя балансите, от които 
се нуждае парламентарната демокрация. По 
този начин промените отменят механизмите 
за носене на политическа отговорност при 
формирането и функционирането на органи­
те на държавно управление и отиват отвъд 
съдържателните ограничения по смисъла на 
чл. 153 и чл. 158, т. 3 (Решение № 3 от 2003 г. 
по к.д. № 22/2002 г.).“
С определения от 19.12.2024 г. Конститу­
ционният съд е допуснал за разглеждане по 
същество искането на 55 народни предста­
вители от 51-вото Народно събрание, иска­
нето на 53 народни представители от 51-вото 
Народно събрание и искането на президента 
на Република България за установяване на 
противоконституционност на промени в по­
сочените в определенията по допустимост 
разпоредби на Конституцията, така както са 
въведени със Закона за изменение и допъл­
нение на Конституцията на Република Бъл­
гария. С определенията по к.д. № 39/2024 г. 
и к.д. № 40/2024 г. те са присъединени към 
к.д. № 38/2024 г. за съвместно разглеждане 
и решаване, тъй като техният предмет и 
предметът на образуваното по искане на 55 
народни представители от 51-вото Народно 
събрание дело частично съвпадат.
На основание чл. 20а от Правилника за 
организацията на дейността на Конститу­
ционния съд, в отговор на предоставената 
възможност, становище и правни мнения са 
представили фондация „Български институт 
за правни инициативи“, проф. д.н. Райна 
Николова и д-р Дилян Начев.
По отношение на промяната в чл. 65, ал. 1, 
изр. второ от Основния закон, въведена с 
§ 3 ЗИД на Конституцията, в становището 
на фондация „Български институт за правни 
инициативи“ се поддържа, че „[н]аличието на 
пасивно избирателно право за лица с двойно 
гражданство създава риск от т.нар. раздвоена
лоялност, която може да възпрепятства 
народният представител да действа в защита 
интересите само на българския народ и в 
дългосрочна перспектива да ерозира българ­
ския парламентаризъм“. Според фондацията 
въведените с § 7, т. 1 ЗИД на Конституцията 
изменения на чл. 99, ал. 5 от Основния закон 
вместо да постигнат целите на института 
служебно правителство, а именно „да осигури 
нормалното функциониране на държавата 
и да подготви условията за провеждане на 
нови парламентарни избори“, създават пред­
поставка за продължаващи конституционни 
кризи с неизвестен край. В становището се 
приема, че с промените в чл. 64, ал. 2, 3 и 
създадената нова ал. 4 и в чл. 102, ал. 3, т. 3 
от Основния закон, въведени с § 2 и § 8 ЗИД 
на Конституцията, „се нарушава демократич­
ната отчетност на най-важния законодателен 
орган в страната, която на свой ред е основен 
елемент, гарантиращ правата на суверена“.
Според проф. Николова направените с § 2 
ЗИД на Конституцията изменения на чл. 64 от 
Основния закон въвеждат познати и възприети 
в сравнителен план разрешения относно кон­
ституиране „на новата законодателна легисла­
тура“ и отстраняват съществуващо до шестата 
поправка „несъвършенство на българското 
конституционно устройство“, поради което 
не са противоконституционни. В правното 
мнение се излагат аргументи, че промяната 
в чл. 65, ал. 1, изр. второ от Основния закон, 
въведена с § 3 ЗИД на Конституцията, е в 
противоречие с конституционните разпоред­
би на чл. 158, т. 3 и чл. 4, ал. 1. Професор 
Николова поддържа, че въведените с § 7, т. 1 
изменения на чл. 99, ал. 5 от Основния закон 
навлизат „в правомощията на учредителната 
власт“ и нарушават „постигнатото равновесие 
на властите, в което участва и държавният 
глава“. В правното мнение се приема, че 
„досегашното правомощие на президента 
да издава укази за разпускане на Народното 
събрание не предполагаше приподписването 
на тези актове от министър-председателя или 
от министър, защото без съмнение са насо­
чени директно към сферата на парламента 
като носител на законодателна власт и се 
отнасят до взаимоотношения между прези­
дента и тази власт“ и се прави изводът, че 
промяната в чл. 102, ал. 3, т. 3 от Основния 
закон, въведена с § 8 ЗИД на Конституцията, 
не е противоконституционна. 
По отношение на промяната в чл. 65, ал. 1, 
изр. второ от Основния закон, въведена с § 3 
ЗИД на Конституцията, д-р Начев приема, 
че „последователното решение с оглед вече 
установената конституционна недопустимост 
членове на Министерския съвет да имат двой­
но гражданство е същото да бъде прогласено 
и по отношение на народните представите­
ли“. Според д-р Начев въведените с § 7, т. 1 
изменения на чл. 99, ал. 5 от Основния закон 
променят „ролята на българския президент и 
мястото му сред останалите основни държавни 
органи в период на криза, а и реално поставя 
редица други въпроси, които трудно могат 
да получат разумен отговор, т.е. създава се 
голяма степен на правна несигурност в про­
тиворечие с принципа на правовата държава“. 
В правното мнение се излагат и аргументи 
за противоконституционност на направените 
с § 2 ЗИД на Конституцията изменения на 
чл. 64 от Основния закон.