Държавен вестник, бр. 86, 2003 г., стр. 3

Б Р О Й  86
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  3
Чл. 6. Забраната за дискриминация действа
спрямо всички при упражняването и защитата
на предвидените в Конституцията и законите
на Република България права и свободи.
Чл. 7. (1) Не представлява дискриминация:
1. различното третиране на лица на основа-
та на тяхното гражданство или на лица без граж-
данство, когато това е предвидено в закон или
в международен договор, по който Република
България е страна;
2. различното третиране на лица на основа-
та на характеристика, отнасяща се до признак
по чл. 4, ал. 1, когато тази характеристика по-
ради естеството на определено занятие или дей-
ност, или условията, при които то се осъщест-
вява, е съществено и определящо професионал-
но изискване, целта е законна, а изискването не
надхвърля необходимото за постигането є;
3. различното третиране на лица на осно-
вата на религия, вяра или пол по отношение
на занятие, осъществявано в религиозни инс-
титуции или организации, когато поради ес-
теството на занятието или условията, при
които то се осъществява, религията, вярата
или полът е съществено и определящо профе-
сионално изискване с оглед характера на ин-
ституцията или организацията, когато целта
е законна, а изискването не надхвърля необ-
ходимото за постигането є;
4. различното третиране на лица на основа-
та на религия, вяра или пол при религиозно
образование или обучение, включително при
обучение или образование с цел упражняване
на занятие по т. 3;
5. определянето на изисквания за минимал-
на възраст, професионален опит или стаж при
наемане на работа или при предоставяне на
определени преимущества, свързани с работа-
та, при условие че това е обективно оправдано
за постигане на законна цел и средствата за
постигането є не надвишават необходимото;
6. определянето на максимална възраст за
наемане на работа, което е свързано с необхо-
димостта от обучение за заемане на съответна-
та длъжност или с необходимостта от разумен
срок за заемане на длъжността преди пенсио-
ниране, при условие че това е обективно оправ-
дано за постигане на законна цел и средствата
за постигането є не надвишават необходимото;
7. специалната закрила за бременни жени и
майки, установена със закон, освен ако бремен-
ната жена или майката не желае да се ползва от
тази закрила и е уведомила писмено за това
работодателя;
8. изискванията за възраст и определен от
закона трудов или служебен стаж за целите на
пенсионното осигуряване;
9. мерките по Закона за насърчаване на за-
етостта;
10. различното третиране на лица с увреж-
дания при провеждане на обучение и придоби-
ване на образование за задоволяване на специ-
фични образователни потребности с цел израв-
няване на възможностите им;
11. определянето на изисквания за минимал-
на и максимална възраст за достъп до обучение
и образование, при условие че това е обективно
оправдано за постигане на законна цел с оглед
естеството на обучението или образованието,
или условията, при които то се осъществява, и
средствата за постигането на тази цел не надви-
шават необходимото;
12. мерките в областта на образованието и
обучението за осигуряване на балансирано учас-
тие на жените и мъжете, доколкото и докато
тези мерки са необходими;
13. специалните мерки в полза на лица или
групи лица в неравностойно положение на ос-
новата на признаците по чл. 4, ал. 1 с цел израв-
няване на възможностите им, доколкото и до-
като тези мерки са необходими;
14. специалната закрила на деца без родите-
ли, непълнолетни, самотни родители и лица с
увреждания, установена със закон;
15. мерките за защита на самобитността и
идентичността на лицата, принадлежащи към
етнически, религиозни или езикови малцин-
ства, и на правото им самостоятелно или
съвместно с другите членове на своята група
да поддържат и развиват своята култура, да
изповядват и практикуват своята религия или
да ползват своя език;
16. мерките в областта на образованието и
обучението за осигуряване на участието на лица,
принадлежащи към етнически малцинства,
доколкото и докато тези мерки са необходими.
(2) Списъкът на дейностите, при които полът
е съществено и определящо професионално изис-
кване по смисъла на ал. 1, т. 2, се определя със:
1. наредба на министъра на труда и социал-
ната политика, съгласувано с министъра на
вътрешните работи; този списък своевременно
се привежда в съответствие с настъпващите
изменения в условията на труда, като се прераз-
глежда най-малко веднъж на три години;
2. наредба на министъра на отбраната—за
дейностите и длъжностите при кадровата воен-
на служба във въоръжените сили.
Чл. 8. Лицата, съзнателно подпомогнали
извършването на актове на дискриминация,
носят отговорност по този закон.
Чл. 9. В производство за защита от дискри-
минация, след като страната, която твърди, че
е жертва на дискриминация, докаже факти, от
които може да се направи извод, че е налице
дискриминация, ответната страна трябва да
докаже, че правото на равно третиране не е
нарушено.
Чл. 10. При осъществяване на правомощия-
та си държавните органи и органите на местно-
то самоуправление са длъжни да предприемат
всички възможни и необходими мерки за пос-
тигане целите на този закон.
Чл. 11. (1) Органите на държавна власт, об-
ществените органи и органите на местното са-
моуправление предприемат мерки по смисъла
на чл. 7, ал. 1, т. 12 и 13, когато това е необходи-
мо за постигане целите на този закон.