Държавен вестник, бр. 80, 2011 г., стр. 16

СТР.  16	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  80
искането на сведения, които съставляват след­
ствена тайна, засяга принципа на разделение 
на властите, както и на независимостта на 
органите на съдебната власт. Такова искане 
може да повлияе негативно върху вътрешното 
убеждение на разследващите органи, а проя­
вата на такъв интерес поставя под съмнение 
тяхната обективност и безпристрастност.
Като държавни органи прокуратурата и 
следствието не трябва да предоставят на на­
родните представители сведения и документи, 
когато те представляват следствена тайна. Това 
ще рече, че забраната ще важи, когато тези 
сведения и документи съдържат информация 
за неприключили разследвания. Следствената 
тайна трябва да е тайна за всички, включително 
и за народните представители. Твърде много 
са причините, заради които всяко разследване 
трябва да се пази в тайна, а именно – да не 
избяга разследваният в чужбина или да не се 
укрие в страната, да не се заплашват свиде­
телите по делото, да не се опетни името на 
разследвания при недостатъчно улики срещу 
него и др. Информацията, която се събира по 
време на следственото дело, е, за да се използва 
в съда за разкриване на обективната истина.
Искането за обявяване на чл. 100 ПОДНС 
за противоконституционен е основателно. С 
тази разпоредба съдебните органи се задъл­
жават да предоставят необходимите сведения 
и документи, дори когато те представляват 
следствена тайна. Поставянето на действията 
на съдебните органи в зависимост от предва­
рително установеното им задължение от орган 
на законодателната власт представлява недо­
пустима намеса в тяхната работа. Съдебната 
власт е самостоятелна, като нейната зависи­
мост от административно дадени преценки от 
други органи (в случая от Народното събрание) 
е нарушение на конституционни норми и е 
недопустимо. Затова Конституционният съд 
приема, че оспорената разпоредба е консти­
туционно нетърпима. Като се е намесила в 
конституционните правомощия на съдебната 
власт, законодателната власт нарушава опре­
делени конституционни принципи (Решение 
№ 4 от 2008 г. по к.д. № 4 от 2008 г.).
Разпоредбата на чл. 100 ПОДНС в атаку­
ваната му част е в несъответствие с Консти­
туцията на Република България, доколкото 
законодателната власт недопустимо се е наме­
сила в конституционните правомощия на съ­
дебната власт. Законодателната власт не може 
да навлиза в разпоредителните правомощия на 
съдебната власт, както е направено с чл. 100 
ПОДНС. Прокуратурата и следствието са част 
от съдебната власт. Техният конституционен 
статус не може да бъде накърняван и тяхната 
дейност не може да бъде затруднявана чрез 
нарушаване на следствената тайна. Те не могат 
практически да осъществяват дейността си, 
ако следствената тайна бъде нарушена.
Народното събрание не може да присво­
ява функции на съдебната власт, защото се 
нарушава конституционно установеният ба­
ланс между институциите. От друга страна, 
недопустимо е законодателната власт да се 
намесва в правомощията на съдебната власт 
и да навлиза в разпоредителните є право­
мощия. Работата с факти, които предста­
вляват следствена тайна, е в правомощието 
на органите на съдебната власт. Затова, ако 
Народното събрание изземва функциите на 
съдебната власт, то променя конституцион­
но установения баланс между властите и се 
отнемат правомощия, които Конституцията 
е предоставила на съдебната власт. В случая 
Народното събрание е излязло извън кръга на 
правомощията си, определени от Конститу­
цията, и е упражнило правомощия на органите 
на съдебната власт. Разпоредбата на чл. 100 
ПОДНС засяга функционирането на консти­
туционно установени органи и се създават 
трудности при осъществяването на дейността 
им. Тя влиза в противоречие с чл. 117, ал. 2 
от Конституцията, създава затруднение и не­
възможност за функциониране на държавните 
институции. Конституционният статус на съ­
дебните органи не може да бъде накърняван 
и дейността им не може да бъде затруднявана 
чрез нарушаване на режима на следствената 
тайна. С разкриването на следствената тайна 
те не могат да осъществяват нормално своята 
дейност. Изземването от страна на Народното 
събрание на конституционни функции, които 
принадлежат на съдебната власт, е нарушение 
на принципите на разделение на властите и 
на независимостта на съдебната власт. 
Във връзка с възраженията на ВАдвС и 
Народното събрание трябва да се направи 
паралел между понятията „държавен орган“ 
и „длъжностно лице“. Държавните органи са 
функционално предназначени и структурно 
обособени да осъществяват, всеки в грани­
ците на нормативно определената му компе­
тентност, държавна власт. С оглед обхвата на 
компетентността им в предметно отношение 
държавните органи биват различни по харак­
тер и компетентност. Системата от всички 
държавни органи образува държавния апарат, 
който осъществява държавната власт.
Качеството „държавен орган“ не се пре­
покрива с качеството „длъжностно лице“. 
Нямат се предвид лицата или персоналният 
състав, когато се говори за държавен орган. 
Точно обратното, при длъжностните лица се 
имат предвид лицата, които заемат едно или 
друго място при изпълнението на съответ­
ните държавни функции. Двете понятия се