Държавен вестник, бр. 97, 2025 г., стр. 33

БРОЙ  97	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  33   
профилни лечебни заведения са от „критично 
значение за осигуряване на комплексност на 
лечението“ и трябва да разполагат със съот­
ветен „минимален обем структури, които да 
поемат тежки и усложнени случаи, независимо 
от вида на собствеността им“. Като неизчерпа­
телни критерии за такива лечебни заведения 
са посочени структури, като спешно отделение, 
отделение или клиника за интензивно лечение 
с второ или трето ниво на компетентност по 
стандарт за анестезиология и интензивно ле­
чение, отделение или клиника по кардиология 
с възможност за лечение на остри състояния 
на сърдечносъдовата система, отделение или 
клиника по неврология с възможност за лечение 
на остри съдови състояния на нервната система, 
отделение или клиника по хемодиализа и др.
Критериите, на които следва да отгова­
рят тези многопрофилни лечебни заведения 
за болнична помощ, са уредени в чл. 34 от 
Наредбата за осъществяване правото на дос­
тъп до медицинска помощ (приета с Поста­
новление № 119 на Министерския съвет от 
22.05.2006 г. – обн., ДВ, бр. 45 от 2.06.2006 г., 
в сила от 2.06.2006 г.; посл. изм. и доп., бр. 15 
от 20.02.2024 г.). Същевременно в чл. 45, ал. 1 
ЗЗО са посочени изчерпателно видовете ме­
дицинска помощ, за чието оказване заплаща 
НЗОК.
Анализът на оспорената законова уредба 
показва, че тя се отнася не изобщо до всички 
многопрофилни лечебни заведения за болнична 
помощ, а само до такива, които осигуряват 
спешна помощ, както и лечение на тежки и 
усложнени клинични случаи в определени 
области на медицината. Макар и поначало 
съдържанието на подзаконовата уредба да е 
без значение при извършване на преценка за 
конституционосъобразност на закона, Съдът 
обръща внимание, че според чл. 34, т. 6, бук­
ва „д“ и т. 7, буква „а“ от Наредбата за осъ­
ществяване правото на достъп до медицинска 
помощ един от критериите, на които трябва 
да отговарят лечебните заведения за болнична 
помощ по чл. 45, ал. 2а ЗЗО, е наличието на 
структура/структури, които са единствени за 
съответния район за планиране (статистически 
райони NUTS-2) съгласно чл. 4, ал. 3 от Закона 
за регионалното развитие и/или осъществяват 
дейност по клинични пътеки и клиничните 
процедури, за които са единствен изпълнител 
на същата територия. Този критерий по ес­
теството си е свързан с осигуряване на равен 
достъп до медицинска помощ на гражданите 
от всички райони на страната.
Аналогично на изложеното по-горе по от­
ношение на лечебните заведения, попадащи в 
приложното поле на чл. 55, ал. 2, т. 3в, буква 
„а“ ЗЗО, Съдът намира, че разглежданата 
законова уредба е предназначена да осигури 
реализацията на конституционно гаранти­
раното право на здраве на гражданите чрез 
достъпна и качествена медицинска помощ 
като принцип, на който се основава опазва­
нето на здравето на гражданите като задъл­
жение на държавата съгласно чл. 2, т. 2 ЗЗ. 
Съдът отново обръща внимание, че макар и 
държавата да разполага с дискреция относно 
определянето на националната здравна полити­
ка и на това основание може по своя преценка 
да възлага оказването на медицинска помощ на 
частноправни субекти (физически и юридически 
лица), които да осъществяват тази дейност на 
собствен риск и за собствена сметка с цел ре­
ализиране на печалба, тя остава задължена да 
създаде гаранции за реализиране на конститу­
ционното право на здраве на гражданите, вкл. 
чрез финансиране на здравеопазването от дър­
жавния бюджет (чл. 52, ал. 2 от Конституцията). 
От тази гледна точка достъпът до качествена 
здравна грижа не може да е предоставен само 
на свободния пазар и на конкуренцията, а 
изисква и активни действия от страна на дър­
жавата. Именно защото дейността на болнич­
ните заведения е предназначена да обезпечи 
висши конституционни ценности – живота и 
здравето на гражданите, държавният контрол 
върху дейността на всички здравни заведения 
е въздиг­нат в конституционен принцип (чл. 52, 
ал. 5 от Конституцията). Във връзка с това 
Съдът отново подчертава, че „медицинската 
помощ е регулирана от държавата дейност“, 
както изрично е прието в Решение № 9 от 
2010 г. по к.д. № 4/2010 г. В същия контекст и 
в Решение № 8 от 2012 г. по к.д. № 16/2011 г. е 
обърнато внимание, че „държавното управление 
върху здравното осигуряване има изключител­
но важно значение. То е държавна дейност и 
служи за удовлетворяване на основно право 
на гражданите.“
Като се има предвид изложеното, Съ­дът 
намира, че оспорената законова уредба, пред­
назначена да осигури заплащането на меди­
цинските специалисти в определена категория 
лечебни заведения за болнична помощ, които 
са от обуславящо значение за осигуряване на 
специализирана медицинска помощ, е насочена 
към постигане на легитимна цел от консти­
туционен ранг, каквато е гарантирането на 
правото на здраве на гражданите, което по 
смисъла на Основния закон е задължение на 
държавата. Аналогично на изложеното по-горе, 
тази уредба не поставя една категория лечебни 
заведения за болнична помощ в „по-благопри­
ятно положение“ по смисъла на чл. 107 ДФЕС, 
тъй като третира еднакво всички, които отго­
варят на предвидени критерии в законовата и 
подзаконовата нормативна уредба, независимо 
от формата на собствеността им. Обратно, прин­
ципът на равнопоставеност би бил нарушен, ако 
всички лечебни заведения за болнична помощ, 
независимо от тяхната структура и предмет на 
дейност, т.е. независимо от възможността им 
да отговорят на потребностите от навременна 
и специализирана в определени области ме­
дицинска помощ, биха получили гарантирано 
финансиране от държавния бюджет за осигу­
ряване на медицинския персонал в тях. От