Държавен вестник, бр. 49, 2012 г., стр. 112

СТР.  112	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  49
хепатит В и/или С. В случаите на бременност 
или заразяване с вируса на ХИВ се осигурява 
незабавен прием, без да се чака установеният 
в програмата ред.
Диагностичната оценка и преценката на 
целесъобразността за включване в такива 
програми се извършва от лекар-психиатър. За 
приема на всеки пациент се изготвя протокол.
7.5. Контраиндикации за лечение
Включването в лечебни програми не е 
подходящо за лица, които:
а) не отговарят на критериите за опиоидна 
зависимост по МКБ-10;
б) не приемат правилата на лечебните 
програми;
в) не са в състояние да дадат информирано 
съгласие;
г) пациенти, които са показали чувстви­
телност/алергични реакции към предлагания 
лекарствен продукт.
7.6. Детоксикация с опиеви агонисти или 
агонист-антагонисти
Лечението на абстинентното състояние 
представлява лечение с опиеви агонисти и 
агонист-антагонисти в намаляващи дози за 
облекчаване на физиологичните и психоло­
гичните симптоми на абстиненция и е метод 
за преход на пациента към последващо ле­
чение или живот без вещества след периода 
на лечение.
Според нейната продължителност деток­
сикацията се разделя на: краткосрочна – до 
1 месец, и дългосрочна – с продължителност 
до 6 месеца.
Средство на избор за лечение на абсти­
нентното състояние е метадонът. Освен него 
за краткосрочна детоксикация може да се 
използва бупренорфин и комбинираният 
препарат субоксон, съдържащ бупренорфин 
и налоксон. Морфин сулфат пентахидрат не 
е подходящ за детоксикация поради липсата 
на таблетарни лекарствени форми със съдър­
жание под 120 мг.
Краткосрочната детоксикация с метадон, 
извършвана в извънболнични условия, изисква 
активно и ежедневно наблюдение на пациен­
та. През първия ден лекарственият продукт 
обикновено се назначава в два приема по 20 
мг. Пациенти, които се нуждаят от по-висока 
доза метадон за повлияване на абстинентните 
симптоми, могат да получат до 60 мг през 
втория ден – фракционирано. От третия ден 
нататък дозата се намалява постепенно с 
5 – 10 мг на всеки 2 – 3 дни.
Краткосрочната детоксикация с бупре­
норфин хидрохлорид трябва да започне след 
появата на обективни симптоми на опиева 
абстиненция (8 – 12 часа след последната упо­
треба на хероин и 24 – 36 часа след употреба 
на метадон). През първия ден се назначават 
2 – 4 мг бупренорфин (сублингвално). Паци­
ентът се наблюдава активно и ако са налице 
обективни абстинентни симптоми, се дават 
още 4 мг бупренорфин – до 8 мг за деня. На 
втория ден, ако абстинентната симптоматика 
персистира, се дават още 4 мг. Общата доза 
бупренорфин, дадена през първия (или вто­
рия) ден, представлява стабилизационната 
доза – нормално тя е в рамките на 8 – 12 мг 
(до 16 мг) дневно. При наличие на обективни 
абстинентни симптоми или оплаквания при 
доза от 16 мг се разглежда необходимостта 
от прилагането на дългосрочна детоксикация 
с метадон или поддържане.
От третия до петия ден стабилизационната 
доза бупренорфин се дава еднократно дневно. 
През следващите дни дозата на бупренорфи­
на се намалява с 2 мг на всеки 2 – 3 дни до 
пълното му отнемане.
7.7. Етапи и фази на лечението с опиеви 
агонисти и агонист-антагонисти
Разделянето на лечението на етапи и 
съответни фази отразява спецификата и по­
следователността на необходимите в хода на 
лечебния процес медицински, психологични 
и психосоциални интервенции. Базира се на 
разбирането, че видът и интензивността на 
услугите, от които пациентите се нуждаят, ва­
рират в хода на лечението. Като цяло повечето 
от пациентите се нуждаят от по-интензивно 
лечение при постъпване, по-разнообразни 
услуги по време на стабилизиране и по-малка 
част от тях – от услуги с по-ниска интензивност 
след появата на признаци на възстановяване.
Всеки етап може да бъде разделен на фази, 
които са специфичен избор на всяка отделна 
програма и съответстват на основните прин­
ципи в лечението. Това позволява различните 
фазови модели да бъдат в съответствие с 
предложения в стандартите клиничен модел. 
Фазите на лечението не са непроменяеми, 
фиксирани стъпки със специфични времеви 
рамки и граници. Те трябва да се разглеждат 
по отношение на динамичния континуум от 
грижи, които осигуряват прогреса на паци­
ента в съответствие с неговия индивидуален 
капацитет и терапевтичен план.
7.7.1. Въвеждащ етап
Цел на въвеждащия етап от лечението е 
постигане на стабилизация на пациента и 
определяне на устойчива поддържаща инди­
видуална дневна доза на лекарствен продукт. 
Установяват се терапевтичните взаимоотноше­
ния между пациента и екипа, идентифицират 
се нуждите чрез мултидимензионална оценка 
и се изготвя индивидуален терапевтичен план. 
Извършват се необходимите изследвания и 
консултации с други специалисти. Затвърждава 
се и ангажиментът на значимите близки в 
процеса на оздравяване. Продължителността 
на етапа е от 1 до 3 месеца. 
а) Подготвителни процедури:
аа) Първичен контакт и цялостна оцен­
ка – чрез структурирани интервюта (Индекс 
за тежестта на зависимостта, самооценъчни