Държавен вестник, бр. 68, 2010 г., стр. 93

БРОЙ  68	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  93  
дели HLA идентичност въз основа на хромозомно 
унаследяване, се извършва чрез методи с висока 
разграничителна способност.
IV.5.2.2. Констативен протокол (Номенклатура)
Резултатите от HLA типизирането с ниска 
разграничителна способност се представят в кон­
стативния протокол чрез двоен код (Таблица № 3). 
Означението * (звездичка) след локуса показва 
молекулярно-биологични данни. HLA-В*15 и -B*40 
групите трябва да се специфицират по-тясно по 
отношение на отделните антигенни подгрупи чрез 
прилагането на молекулярно-биологична техника.
Дефиниране на В*15 и B*40 подгрупи
Таблици № 2а и № 2б показват, че за голям брой 
В*15 и B*40 алели досега не е познат серологичен 
еквивалент. От друга страна, никога не може да 
се изключи, че използваните за идентификация 
на подгрупите реагенти (праймери при PCR-SSP 
и олигонуклеотидни сонди при PCR-SSOP) опре­
делят алели, които нямат серологичен еквивалент. 
Възможността молекулярно-генетичните данни 
относно B*15 и B*40 подгрупите да се преведат 
на езика на серологията значително улеснява 
комуникацията между клиницисти и имунолози-
имуногенетици.
IV.5.3. HLA-C,-DRB1, -DQB1 типизиране
В рамките на ТДФ и РТФД по правило е дос­
татъчно молекулярно генетично HLA-C, -DRB1, 
-DQB1 типизиране с ниска разграничителна 
способност (Таблица № 4). Ако ниската разгра­
ничителност не позволява еднозначно решение, 
напр. за HLA хомозиготност на пациента, както и 
когато не може еднозначно да се определи HLA 
идентичност въз основа на хромозомно унасле­
дяване, е необходимо HLA типизиране с висока 
разграничителна способност.
Преди започване на ТДР е необходимо HLA-C, 
-DRB1, -DQB1 типизиране на пациента с висока 
разграничителна способност (Таблица № 4). По­
твърждаващото типизиране в рамките на РТДФ 
и ТДР се извършва чрез методи с висока разгра­
ничителна способност.
На всяка структура се препоръчва да извършва 
типизиране чрез PCR-SSP или PCR-SSOP метод, 
чрез които да се определят всички публикувани 
алели, както и SBT метод за типизиране с висока 
разграничителна способност, в случай на нераз­
граничима алелна комбинация или възможно 
наличие на нов алел. При това на всяка структура 
се дава право на избор сама да развива своята 
стратегия за типизиране (напр. използване главно 
на PCR-SSP или PCR-SSOР метод), да определя 
честите за съответната популация алели и само 
при необходимост – по-рядко срещаните алели. 
IV.6. Приемливи HLA различия
IV.6.1. Общи критерии за решение 
В случай, че няма или в момента не е на 
разположение HLA съвместим донор, може при 
определени клинични обстоятелства да се приеме 
частично HLA съвместим донор. Решението да се 
акцентира върху даден частично HLA съвместим 
донор зависи от:
 степен на HLA различието: секвенционна 
хомоложност на различните HLA гени, посоката 
на имунологична реакция: на трансплантата срещу 
реципиента GvH- и/или реакция на реципиента 
срещу присадката HvG-направление (напр. налице 
е констелация: пациент HLA-В27 хомозиготен / 
донор HLA-В27, -В44 хетерозиготен за HLA-В 
локус – няма несъвместимост в GvH направление, 
но има 1 несъвместимост в HvG направление),
 основно заболяване и клинична спешност на 
трансплантацията,
 възраст на пациента,
 съпровождащи основното заболяване и пред­
хождащата терапия усложнения и други страдания 
при пациента, т. нар. коморбидност,
 достъпен източник на стволови клетки (костен 
мозък, периферна кръв, пъпна връв),
 възможности за добиване на трансплантат с 
висок брой хемопоетични стволови клетки (CD34+),
 възможности и показания за Т-клетъчна де­
плеция на трансплантата,
 интензитет на кондициониращия режим,
 избрания медицински протокол за профилак­
тика на реакцията на присадка срещу приемател 
(GvHD),
 донорно-реципиентна NK-алореактивност, 
наличие на активиращи KIR-рецептори у донора. 
IV.6.2. Пациенти с малигнени хематологич­
ни заболявания (левкемии, миелодиспластичен 
синдром, малигнени лимфоми, вкл. плазмоцитом)
Препоръки за приемливи HLA различия могат 
да се дадат само за пациенти, които след миело­
аблативно кондициониране получават неманипу­
лиран трансплантат. 
IV.6.2.1. Частично HLA съвместими родствени 
донори
Частично HLA съвместим родствен донор може 
да се предпочете, когато няма на разположение 
за момента HLA съвместим неродствен донор. В 
такъв случай съществува консенсус, че в родстве­
на констелация донор/реципиент, по принцип, е 
приемливо едно HLA различие (главна група или 
подгрупа) на локус HLA-А или HLA-В или HLA-C 
или HLA-DRB1 или HLA-DQB1 в GvH- и/или 
HvG-направление. Например A*02 vs.A*03, B*07 vs. 
B*27, B*40(60) vs. B40(61), DRB1*01 vs. DRB1*03, 
DRB1*15 vs. DRB1*16 или DQB1*02 vs. DQB1*03 
(Таблици № 3 и 4). Тези предварителни данни 
не изключват възможността при индивидуални 
случаи да се привлекат донори с несъвпадение 
по повече локуси.
IV.6.2.2. Частично HLA съвместими неродстве­
ни донори
Ако при клинични показания за неотложна 
трансплантация няма на разположение подходящ 
родствен и/или HLA съвместим неродствен донор, 
за всеки пациент индивидуално следва лекуващият 
лекар заедно със специалистите трансплантолози и 
имунолози да преценят дали е приемлив частично 
HLA съвместим неродствен донор. Допустимо е 
само едно различие на HLA-А, -В, -C, или -DQB1 
локус, при което въпросните HLA алели по въз­
можност трябва да покажат аминокиселинна 
секвенционна хомоложност на алелните секвенции. 
Всяко допълнително несъвпадение по следващ 
локус понижава общата преживяемост (OS) с 
10 %. Следва да се има предвид възможността за 
трансплантация с една или повече единици кръв 
от пъпна вена като алтернатива.