Държавен вестник, бр. 96, 2016 г., стр. 6

СТР.  6	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  96
проблем, няма противоречиво разбиране и 
опасност от противоречиво прилагане на 
разпоредбата на ал. 7, изр. първо на чл. 99 
от Конституцията. При липсата на неясно-
та и непълнота в правната регламентация, 
липсата и на различно виждане и правен 
спор между държавните институции да се 
извърши абстрактно задължително тълкуване 
би било излизане вън от компетентността 
на Конституционния съд за провеждане на 
задължително тълкуване. Твърдението, че 
може да се наруши Конституцията, и то от 
президента, не обосновава необходимостта 
от такова тълкуване. То е и излишно, защото 
ясно е посочено в чл. 99, ал. 7 от Конститу-
цията какви са правомощията на президента 
в последните три месеца на неговия мандат. 
Дори твърдяното като възможно нарушение 
не може да бъде основание и автоматично да 
води до задължително тълкуване (Определе-
ние № 9 от 19.12.1996 г. по к.д. № 30/1996 г.). То 
е необходимо само тогава, когато зададеният 
въпрос се отнася до реално съществуващ и 
конкретно обоснован проблем, произхождащ 
от твърдяна неяснота на конституционна 
разпоредба и чрез решаването на който се 
постига конституционно значима цел. Задъл-
жително тълкуване не може да се извършва 
в отговор на доктринерен спор или конюнк-
турни политически интереси. 
По изложените съображения и на основание 
чл. 19 от Закона за Конституционен съд съдът
О П Р Е Д Е Л И :
Отклонява искането на президента на 
Република България за задължително тъл-
куване на чл. 99, ал. 7, изречение първо от 
Конституцията.
Прекратява производството по делото.
Връща искането на подателя заедно с пре-
пис от настоящото определение.
Съдиите Кети Маркова и Анастас Анастасов 
са подписали определението с особено мнение. 
Съдията Филип Димитров е със становище 
по мотивите.
Председател:  
Борис Велчев
ОСОБЕНО МНЕНИЕ
на съдиите Кети Маркова и Анастас Анастасов  
по конституционно дело № 17 от 2016 г.
Подписваме определението от 22 ноември 
2016 г. по к. д. № 17/2016 г., постановено във 
фазата по допустимост, с особено мнение, 
тъй като не сме съгласни с приетия от мно-
зинството съдии извод за отклоняване като 
недопустимо на искането на президента за 
задължително тълкуване на чл. 99, ал. 7, из-
речение 1 от Конституцията по въпроса: „В 
последните три месеца от своя мандат насрочва 
ли президентът на Републиката нови избори, 
без да е разпуснал Народното събрание?“. 
Намираме искането за допустимо, тъй като 
изпълнява всички изискуеми от Конституцията 
и закона предпоставки за форма, реквизити 
и съдържание, което обуславя и неговото 
допускане за разглеждане по същество.
Съображенията ни са следните:
Според нас основният недостатък на при-
етото определение е, че в по-голямата си част 
мотивите съдържат констатации, съображения, 
анализ и изводи, които, разгледани съвкупно, 
обективират не нещо друго, а именно развита 
тълкувателна дейност, изначално отречена 
като недопустима за случая. Това е така, 
защото с мотивите на определението за от-
клоняване поради недопустимост на искането 
в действителност се дава изричен отговор на 
формулираното от вносителя тълкувателно 
питане, и то еднозначен и категоричен, но 
без да е съобразен изискуемият вид и форма 
на дължимия според нас акт – тълкувателно 
решение на Конституционния съд. Излишно 
е отново да припомняме разликите между 
казуалното и задължителното (автентично) 
тълкуване, тъй като те са широко известни. 
Неслучайно обаче конституционната доктрина 
определя последното като най-мощното пра-
вомощие на Конституционния съд или негово 
свръхправомощие. 
Избраният подход в случая избягва именно 
онази безусловна задължителност и стабил-
ност на резултата от извършеното автентично 
тълкуване, които могат да бъдат постигнати 
единствено по силата на решението, поста-
новено при изпълнение на правомощието на 
Конституционния съд по чл. 149, ал. 1, т. 1 
от Конституцията. Даденото в легитимната 
конституционна процедура тълкуване на 
конкретна конституционна норма с диспо-
зитива на постановеното решение го прави 
неразделна и също толкова задължителна 
част от самата нея. С осигуряването на 
целената еднозначност в разбирането се из-
ключва и всякаква възможност за бъдещи 
различни интерпретации. Впрочем тук е 
мястото да се припомни, че съществена цел 
на задължителното тълкуване, относима и 
към конкретния казус, е да бъдат избегнати 
евентуални бъдещи противоконституционни 
действия на съответните субекти, възникнали 
в резултат на неточно разбиране на смисъла 
и съдържанието на определени релевантни 
конституционни разпоредби. Тази цел не може 
да бъде дефинитивно отречена.
Мотивите на определението са развити по 
схемата – конституционната норма е ясна и 
не се нуждае от тълкуване, но същевременно 
точно тази „яснота“ се обяснява и аргументира 
изцяло с резултата от развитата в действител-
ност същинска тълкувателна дейност – чрез 
съчетаването на няколко различни принципи