Държавен вестник, бр. 36, 2006 г., стр. 48

С Т Р .  48
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  36
ЕКЗПЧОС законови разпоредби, които автома-
тично (ex lege) са давали възможност за провер-
ка на кореспонденцията без разрешение от стра-
на на съдебната власт (Campbell v. the UK,
25.III.1992; Petra v.Romania, 23.IХ.1998; Calogero
Diana v. Italy, 15.ХI.1996).
Разпоредбата на чл. 34 от Българската кон-
ституция не противоречи на чл. 8 ЕКЗПЧОС, а
създава по-големи гаранции за неприкоснове-
ността на кореспонденцията.
 Конституционният съд констатира, че Бъл-
гарската конституция създава по-благоприятен
режим за защита на свободата на кореспонден-
цията, като посвещава отделна разпоредба за
разлика от чл. 8, ал. 1 ЕКЗПЧОС, която я прог-
ласява заедно с неприкосновеността на личния,
семейния живот и жилището. Същевременно
основният закон на Република България създа-
ва и по-надеждни гаранции срещу нарушаването
на тайната на кореспонденцията, като установя-
ва по-рестриктивен режим относно възможните
основания и процедури за ограничение на пра-
вото. Това разминаване между Конвенцията и
Конституцията не следва да бъде интерпретира-
но като несъответствие помежду им в сферата
на неприкосновеността на кореспонденцията, а
като създаване на по-благоприятен режим за
защита на основното право. Известно е, че изиск-
ванията на Конвенцията при провъзгласяване
на правата следва да бъдат приемани като мини-
мален предел при националната конституцион-
на уредба и законова защита на основните пра-
ва. Следователно предвидените като допустими
ограничения на правата в ЕКЗПЧОС следва да
бъдат зачитани като максимални предели на
ограничението на правата от учредителната и
законодателната власт в националната държа-
ва. В този смисъл изискванията на наднацио-
налното конституционно регулиране са прило-
жени и съответстват на нормите на национални-
те конституции, когато създават по-благоприя-
тен режим за защита на основните права.
Конституционният съд счита, че за да бъде
в съответствие с Конституцията, разкриването
на тайната на кореспонденцията трябва напъл-
но да отговаря на изискванията за ограничава-
не на правото, предвидени в чл. 34, ал. 2 на ос-
новния закон на Република България.
По изложените съображения и на основание
чл. 149, ал. 1, т. 2 от Конституцията Конститу-
ционният съд
Р Е Ш И :
Обявява за противоконституционна разпо-
редбата на чл. 132г, ал. 3 от Закона за изпълне-
ние на наказанията, създаден с § 85 от Закона за
изменение и допълнение на Закона за изпълне-
ние на наказанията (ДВ, бр. 62 от 2002 г.).
Председател: Неделчо Беронов
СТАНОВИЩЕ
на съдията Неделчо Беронов към решението
от 18.IV.2006 г. по к.д. № 11 от 2005 г.
Искането, по повод на което е образувано
к.д. № 11 от 2005 г., е за установяване на про-
тивоконституционност на разпоредбата на
чл. 132г, ал. 3 от Закона за изпълнение на нака-
занията, т.е. искането е по чл. 149, ал. 1, т. 2 от
Конституцията (К). Съгласно чл. 22, ал. 1 от
Закона за Конституционен съд (ЗКС) с реше-
нието си съдът следва да се произнесе само по
направеното искане, което той извърши с еди-
нодушно приетия диспозитив на решението си.
Ненужно и неправилно в мотивите са вклю-
чени съображения за съответствие на оспоре-
ната законова разпоредба с чл. 8 от Европей-
ската конвенция за защита на правата на чове-
ка и основните свободи (ЕКЗПЧОС), тъй като
в случая няма предявено искане по чл. 149, ал. 1,
т. 4 К. Касае се за две различни самостоятелни
правомощия на Конституционния съд (КС),
предвидени изрично като такива в чл. 149, ал. 1,
т. 2 и 4 от основния закон. При обсъждане про-
тивоконституционността на законова разпоред-
ба могат да се ползват само основания за несъ-
ответствие с Конституцията (чл. 22, ал. 1, вто-
ро изречение ЗКС).
Неуместно е да се сочат съображения от меж-
дународен акт в подкрепа на Конституцията.
Тя е върховен закон в нашата страна и поради
това, а не поради други причини законите не
могат да є противоречат (чл. 5, ал. 1 К).
Обстоятелството, че в писмените си ста-
новища повечето заинтересувани страни са се
позовали на искането на чл. 8 ЕКЗПЧОС, не
променя нещата. Съдът е обвързан с искане-
то (чл. 22, ал. 1 ЗКС), а не със становищата на
конституираните като заинтересувани стра-
ни по делото. В случая мнозинството от тях са
извън субектите по чл. 150 К, по чиято иници-
атива действа КС. С решението си той дава
отговор на искането, не на становищата на
заинтересуваните институции.
При постановяване на решението си КС е
длъжен и може да се ръководи от действащите
в момента Конституция и ЗКС (чл. 1, ал. 1 и 2
ЗКС). Евентуална бъдеща правна уредба ще
ангажира съда и ще има място в неговите акто-
ве, когато стане част от обективното ни право.
Становището си по мотивите на решението
по к.д. № 11 от 2005 г. излагам писмено съглас-
но чл. 32, ал. 5 от Правилника за организацията
на дейността на Конституционния съд.
Конституционен съдия: Неделчо Беронов
29636