Държавен вестник, бр. 12, 2007 г., стр. 69

Б Р О Й  12
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  69
Част II
Отличителни номера на държавите—членки
на ЕС
1 за Германия;
2 за Франция;
3 за Италия;
4 за Холандия;
5 за Швеция;
6 за Белгия;
7 за Унгария;
8 за Чехия;
9 за Испания;
11 за Великобритания;
12 за Австрия;
13 за Люксембург;
17 за Финландия;
18 за Дания;
19 за Румъния;
20 за Полша;
21 за Португалия;
23 за Гърция;
24 за Ирландия;
26 за Словения;
27 за Словакия;
29 за Естония;
32 за Латвия;
36 за Литва;
49 за Кипър;
50 за Малта.”
§ 20. В приложение № 6 се правят следните
изменения и допълнения:
1. В т. 1 думите “Изпитването определя” се
заменят с “Изпитването приключва”.
2. В т. 2 след думите “прозорец за наблюде-
ние” се добавя “, който може да покрива пред-
ната част, и”.
3. В т. 2.2 думите “че да осигуряват целостта
на съда” се заменят с “че да осигуряват посто-
янно захващане на пробата”, думата “прътове”
се заменя със “струни”, а думите “50 mm” се
заменят с “е 50 mm”.
4. Точка 2.7 се изменя така:
“2.7. Шкаф за изпарения. Горивната камера
може да бъде разположена в шкаф за изпаре-
ния при положение, че вътрешният му обем е
не по-малък от 20 пъти и не по-голям от 110
пъти от обема на горивната камера и че всеки
един от размерите му—височина, широчина и
дължина, не е повече от два и половина пъти
по-голям от другите два размера.
Преди изпитването вертикалната скорост на
въздуха през шкафа се измерва на разстояние
100 mm в предната и задната част на мястото,
където ще бъде поставена горивната камера.
Тя трябва да бъде между 0,10 и 0,30 m/s с цел да
не създаде дискомфорт от изгарящите продук-
ти на оператора. Допуска се използването на
шкаф с естествена вентилация и подходяща
скорост на въздуха.”
5. Точка 3.1.1 се изменя така:
“3.1.1. Формата и размерите на пробата са
дадени на фиг. 6. Дебелината на пробата съ-
ответства на дебелината на изпитвания про-
дукт. Тя не трябва да е по-голяма от 13 mm.
Пробата да е с постоянно сечение по цялата
дължина.”
6. В т. 3.1.2, буква “б” думата “разстоянието”
се заменя с “възможното разстояние”.
7. Точка 3.2 се изменя така:
“3.2. Вземане на проби
Пробите се вземат от материала, който се
изпитва. Материалите с различни скорости на
горене в различни посоки се изпитват във всяка
посока. Взетите проби се поставят в изпитва-
телната апаратура, така че да се измери най-
високата скорост на горене.
Когато материалът е доставен под формата
на ширини, се отрязва покриващ цялата шири-
на участък с дължина най-малко 500 mm. Про-
бите се вземат от именно този участък така, че
да бъдат на най-малко 100 mm от края на мате-
риала и на еднакво разстояние един от друг.
Проби се вземат по същия начин от край-
ните продукти, когато формата на продукта
го позволява. Когато дебелината на продукта
е повече от 13 mm, тя се намалява до 13 mm
чрез прилагане на механичен процес върху
тази страна, която не е към отделението за
пътниците. Ако това е невъзможно, изпитва-
нето се провежда съгласувано с техническата
служба на първоначалната широчина на ма-
териала, като това се отбелязва в изпитвател-
ния протокол.
Съставни материали (виж т. 2.10 от при-
ложение № 1) се изпитват като еднородни ма-
териали.
В случай на материали, направени от нало-
жени пластове от различни смеси, които не са
съставни материали, всеки слой, разположен
на дълбочина до 13 mm от обърнатата към път-
ническото отделение повърхност, се изпитва по-
отделно.”
8. В т. 3.3 думите “и преди изпитването” се
заменят с “непосредствено до изпитването.”
9. Точка 4.1 се изменя така:
“4.1. Пробите се поставят с повърхността на
власинките или кичурите върху равна повърх-
ност и с помощта на гребена се извършва дву-
кратно разресване срещу власинките (т. 2.5).”
10. В т. 4.4 думите “газта се прекъсва” се за-
менят със “се прекъсва притокът на газ”.
11. В т. 4.5 думата “стъпката” се заменя с
“долния край”.
12. Точка 4.6 се изменя така:
“4.6. Измерването на времето за горене е за-
вършило, когато пламъкът достигне до послед-
ната точка на измерване или когато загасне,