Държавен вестник, бр. 55, 2009 г., стр. 16

С Т Р .  16
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  55
пряко да ги назначава, какъвто е случаят със
завеждащите специализирани отдели в НСлС и
на окръжните следствени отдели, или да прави
предложения до ВСС за тяхното назначаване и
освобождаване—чл. 38, ал. 3, букви “а” и “б”,
т. 5 и 6 от ЗСВ, включително за най-висшия ръ-
ководител на следствието—директора на НСлС,
който получава статут на заместник главен
прокурор по разследването.
Главният прокурор и окръжните прокурори
при служебна необходимост може да команди-
роват следователи—чл. 147, т. 2 и т. 3 ЗСВ, а
според чл. 151, ал. 2 и чл. 152 ЗСВ изпълнение-
то на трудовата функция на следователите в
окръжните следствени отдели—местоработата
и възлагането разследване на дела, се определя
от административните ръководители на съот-
ветните окръжни прокуратури, т.е. от окръж-
ните прокурори.
Премахването на организационната автоно-
мия на следствието има за последица и наруша-
ване на независимостта му при вземане на ре-
шения, тъй като се съчетава процесуалното с
административното ръководство и контрол на
прокуратурата по отношение на разследването
като функция на следствените органи. За да
упражняват специфичните си функции (основ-
ни дейности), органите на прокуратурата и след-
ствието трябва да притежават самостоятелна
компетентност, диференцирана за всяка от две-
те подсистеми на съдебната власт.
С промяната тази диференциация се разми-
ва, като се съсредоточава значителен власто-
ви ресурс в прокуратурата, която не само уп-
ражнява процесуално ръководство и надзор за
законосъобразното провеждане на разследва-
нето—чл. 127, т. 1 от Конституцията, но и сама
упражнява фактически разследващата функ-
ция, като подменя следствието, което става част
от нейната централизирана и субординирана
система.
С оспорените разпоредби на ЗСВ следовате-
лят е подчинен не само в процесуално, но и в
административно отношение на съответния
ръководител на прокуратурата. Това се отразя-
ва неблагоприятно върху свободното формира-
не на вътрешното му убеждение и създава опас-
ност от обвинителен уклон при разследването с
произтичащите от това негативни последици
върху основните лични права на гражданите и
свързаното с това ерозиране на презумпцията
за невинност на обвиняемия—чл. 31, ал. 3 от
Конституцията.
Оспорената промяна в уредбата на следст-
вието е израз на трайната тенденция от послед-
ните години за ограничаване независимостта на
съдебната власт и поставянето є под политичес-
ки контрол по конюнктурни съображения, без
наличие на последователна визия за оптимизи-
МИНИСТЕРСТВА
И ДРУГИ ВЕДОМСТВА
МИНИСТЕРСТВО
НА ВЪНШНИТЕ РАБОТИ
СПОРАЗУМЕНИЕ
между правителството на Република Бълга-
рия и правителството на Република Индия за
премахване на изискването за визи за прите-
жателите на дипломатически и официални/
служебни паспорти
(Утвърдено с Решение № 343 от 15 май 2009 г.
на Министерския съвет. В сила от 2 юли 2009 г.)
Правителството на Република България и
правителството на Република Индия,
Наричани по-долу поотделно “договаряща
се страна”, а заедно “договарящи се страни”,
Отчитайки интереса на двете държави да ук-
репват приятелските си отношения и
Желаейки да улеснят влизането на гражда-
ните на Република България и гражданите на
Република Индия, притежатели на дипломати-
чески или официални/служебни паспорти, в
техните съответни държави,
се споразумяха за следното:
Член 1
1. Гражданин на всяка от договарящите се
страни, притежаващ валиден дипломатически
или официален/служебен паспорт, има право да
влиза, излиза и преминава транзитно през те-
риторията на държавата на другата договаря-
ща се страна без виза през съответните между-
народни входни/изходни пунктове.
2. Гражданин на всяка от договарящите се
страни, притежаващ посочения паспорт, има
право да пребивава на територията на държа-
вата на другата договаряща се страна без виза
за максимален срок от 90 дни в рамките на 6
месеца.
Член 2
1. Гражданин на всяка от договарящите се
страни, който е служител в нейните диплома-
тически или консулски представителства или
ране на нейното функциониране. В тази насока
са конституционните промени, намерили нор-
мативен израз в новите разпоредби на чл. 129,
ал. 4 и ал. 7 и чл. 130а от Конституцията. На
този фон оспорените разпоредби от ЗСВ придо-
биват още по-драстичен характер, защото кон-
ституционна материя е преуредена не с промя-
на на Конституцията, а с обикновен закон, ко-
ето представлява нов, по-опасен прецедент на
проява на посочената негативна тенденция.
Конституционен съдия: Бл. Пунев
9431