Държавен вестник, бр. 110, 2002 г., стр. 4

С Т Р .  4
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  110
2. Понятието “организира”, употребено в
чл. 106 от Конституцията относно държавното
имущество, ползвано за функции на съдебната
власт, не трябва да се тълкува в смисъл, че и
изпълнителната власт в лицето на Министер-
ския съвет или на министъра на правосъдието
може да организира стопанисването на това
имущество единствено като предоставя това
стопанисване изключително и само на съответ-
ните органи на магистратурата. Няма конститу-
ционна пречка стопанисването да бъде предос-
тавено на друг орган на изпълнителната власт с
изричното условие, че предоставянето е за нуж-
дите на съответните органи на магистратурата.
3. Понятието “независима”, употребено за
съдебната власт в чл. 117, ал. 2 от Конституци-
ята, не включва в себе си и независимост в сто-
панисването на ползваното от нея имущество.
4. Искането на установяване противокон-
ституционността на § 49, т. 2 от Закона за из-
менение и допълнение на Закона за съдебна-
та власт (ДВ, бр. 74 от 2002 г.), с който е съз-
дадена нова ал. 2 на чл. 139б от Закона за съ-
дебната власт, е неоснователно и следва да
бъде отхвърлено.
Същите изводи са направени и в становище-
то на министъра на правосъдието.
В становището на министъра на финансите
се поддържа, че искането на Пленума на Вър-
ховния касационен съд е неоснователно и като
такова следва да бъде отхвърлено.
Върховната касационна прокуратура под-
крепя искането на Пленума на Върховния каса-
ционен съд, като поддържа в становището си
следните изводи:
1. Прогласеното в чл. 8 от Конституцията
разделение на властите изключва възможност-
та изпълнителната власт директно, чрез дру-
ги субекти или чрез упълномощаване по реда
на закона да упражнява правомощията по сто-
панисване на държавното имущество, необ-
ходимо за осъществяване функциите на съ-
дебната власт.
2. Изпълнителната власт може да организи-
ра стопанисването на такова имущество един-
ствено като го предоставя изключително и само
на съответните органи на съдебната власт.
3. Независимостта на съдебната власт, прог-
ласена в чл. 117, ал. 2 от Конституцията, включ-
ва и независимостта в стопанисването на пре-
доставеното є имущество.
По искането за установяване на противокон-
ституционност Върховната касационна проку-
ратура посочва в становището си, че:
1. Атакуваната разпоредба нарушава чл. 6,
ал. 2 от Конституцията във връзка с чл. 52, ал. 1
от Конституцията. Здравното обслужване на
магистратите, както и на всички граждани след-
ва да става при условие и по ред, определени със
закон, а не с акт на Министерския съвет.
2. Налице е нарушение и на чл. 6, ал. 2 във
връзка с чл. 48, ал. 5 от Конституцията. Усло-
вията за отдих на магистратите, както и на всич-
ки граждани следва да се определят със закон,
а не с акт на Министерския съвет.
Висшият съдебен съвет принципно споделя в
становището си исканията и съображенията на
Пленума на Върховния касационен съд. Допъл-
нително посочва, че докато чл. 18, ал. 6 от Кон-
ституцията предвижда стопанисване и управле-
ние на държавното имущество, чл. 106 от основ-
ния закон е само за организиране на стопанисва-
нето на това имущество. Посочено е, че матери-
алната осигуреност и изключване намесата на
изпълнителната власт по отношение на нея е
една от главните правни гаранции за самостоя-
телността и независимостта на съдебната власт.
По искането за установяване противоконститу-
ционност на ал. 2 на чл. 139б ЗСВ се посочва, че
решаването му е свързано с това, което Консти-
туционният съд ще възприеме по тълкувателна-
та част на искането. Изразено е очакване за ре-
шение на Конституционния съд, с което да се
гарантира независимостта на съдебната власт.
Конституционният съд обсъди доводите и
съображенията, развити в искането и в предста-
вените становища на страните, и прие следното.
I. По искането за тълкуване на чл. 106, чл. 8
и чл. 117, ал. 2 от Конституцията
С чл. 106 от Конституцията са възложени
няколко правомощия на Министерския съвет.
Искането по настоящото дело се ограничава до
тълкуване правомощието на Министерския
съвет “да организира стопанисването на дър-
жавното имущество”, необходимо за функцио-
нирането на съдебната власт.
Съдържанието на това правомощие по прин-
цип е изяснено в задължителното тълкувателно
решение № 19 от 1993 г. по к.д. № 11 от 1993 г.—
ДВ, бр. 4 от 1994 г., на Конституционния съд—
организирането е посочено като “типична уп-
равленска функция” за разлика от самата дей-
ност по стопанисването на държавното имущес-
тво. В същото решение е посочено, че стопа-
нисването на държавно имущество “е съвкуп-
ност от разнородни и неизброими изчерпател-
ни дейности. Поддържането на държавното
имущество, използването му, събирането на
доходи и изплащане на задължения, свързани с
него, ... са все форми на стопанисване. Понача-
ло Министерският съвет не се занимава с това,
защото нито е необходимо, нито е възможно
той да се нагърби изцяло с тази дейност”.
При упражняване на всички свои правомо-
щия, включително и тези по чл. 106 от основ-
ния закон, Министерският съвет е длъжен да
действа в съответствие с Конституцията, по
силата на чл. 105, ал. 1 от нея. С особена сила
това важи за основополагащата норма на чл. 8
от Конституцията, прокламираща принципа на
разделение на властите. Конституционният съд
в редица решения е изяснил конституционно
възприетия принцип на разделение на власти-
те, а именно, че държавата има три основни
сфери на проявление, възложени на три основ-
ни системи от органи, относително независими
един от друг, които функционират в определена