Държавен вестник, бр. 89, 2006 г., стр. 22

С Т Р .  22
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  89
Член 27
Съучастие и опит
1. Всяка държава—страна по конвенцията,
приема такива законодателни и други мерки,
които са необходими, за обявяването за прес-
тъпление съгласно вътрешния закон на участи-
ето в качеството на съучастник, помагач или
подбудител в престъпление по тази конвенция.
2. Всяка държава—страна по конвенцията,
може да приеме такива законодателни и други
мерки, които са необходими, за обявяването за
престъпление съгласно вътрешния закон на
опита за извършване на престъпление по тази
конвенция.
3. Всяка държава—страна по конвенцията,
може да приеме такива законодателни и други
мерки, които са необходими, за обявяването за
престъпление съгласно вътрешния закон на под-
готвянето на престъпление по тази конвенция.
Член 28
Знание, намерение и цел
За знанието, намерението и целта като еле-
менти на престъпленията по тази конвенция
може да се прави заключение въз основа на
обективни фактически обстоятелства.
Член 29
Давност
Всяка държава—страна по конвенцията, ко-
гато това е подходящо, установява във вътреш-
ното си право дълги давностни периоди за за-
почване на процедурите във връзка с престъп-
ленията по тази конвенция, както и по-дълги
давностни срокове и спиране на давностните
срокове, когато предполагаемият извършител
е избегнал правосъдието.
Член 30
Наказателно преследване, присъди
и санкции
1. Всяка държава—страна по конвенцията,
гарантира, че извършването на престъпление,
предвидено в съответствие с тази конвенция, се
санкционира, като се взема предвид тежестта
на престъплението.
2. Всяка държава—страна по конвенцията,
предприема необходимите мерки, за да постиг-
не или поддържа в съответствие с принципите
на правната си система и с конституционните си
принципи подходящ баланс между имунитетите
и юрисдикционните привилегии, предоставяни
на нейните длъжностни лица за изпълнение на
техните функции, както и възможността, когато
това е необходимо, за ефективно разследване,
наказателно преследване и издаване на присъди
за престъпленията по тази конвенция.
3. Всяка държава—страна по конвенцията,
се стреми да гарантира, че дискреционните
правомощия, предвидени във вътрешното є
законодателство във връзка с наказателното
преследване на лица за престъпления по тази
конвенция, се упражняват с оглед увеличаване
ефективността на правозащитните мерки по
отношение на тези престъпления, като се отчи-
та и необходимостта от ограничаване извърш-
ването на такива престъпления.
4. В случай на престъпление по тази конвен-
ция всяка държава—страна по конвенцията,
предприема необходимите мерки в съответст-
вие с вътрешното си законодателство и при
зачитане правата на защитата, за да гарантира,
че условията във връзка с решението за осво-
бождаване по време на разглеждане на делото
или на неговото обжалване са съобразени с
необходимостта от гарантиране присъствието
на обвиняемия на последващите стадии на на-
казателното производство.
5. Всяка държава—страна по конвенцията,
взема предвид тежестта на престъпленията при
обсъждане на евентуално предсрочно освобож-
даване или освобождаване с изпитателен срок
на лица, осъдени за извършването на такива
престъпления.
6. Всяка държава—страна по конвенцията, в
съответствие с основните принципи на прав-
ната є система разглежда възможността за пред-
виждане на процедури, чрез които длъжностно
лице, обвинено в извършването на престъпле-
ние, установено в съответствие с тази конвен-
ция, може, когато това е подходящо, да бъде
отстранено, спряно от изпълняване на длъж-
ността или назначено на друга длъжност от
съответния компетентен орган при зачитане на
принципа за презумпцията за невиновност.
7. Когато е обезпокоена от тежестта на прес-
тъплението, всяка държава—страна по конвен-
цията, в съответствие с основните принципи
на правната є система разглежда възможността
за предвиждане на процедури за дисквалифи-
кация чрез съдебно решение или по друг под-
ходящ начин за период от време, определен
във вътрешното законодателство, като не до-
пуска лицата, осъдени за престъпления по тази
конвенция, да:
а) заемат публична длъжност;
б) заемат длъжност в предприятие, което е
изцяло или отчасти държавна собственост.
8. Алинея 1 от този член не накърнява пра-
вото на съответните компетентни органи да
вземат дисциплинарни мерки срещу държавни-
те служители.
9. Разпоредбите на тази конвенция не накър-
няват принципа, че правото за установяване
състава на престъпленията по тази конвенция,
както и на полагащите се средства за юриди-
ческа защита и правните принципи, гарантира-
щи законосъобразното поведение, принадлежи
на съответните държави—страни по конвенци-
ята, както и принципа, че тези престъпления се
преследват и наказват в съответствие с вътреш-
ното им законодателство.
10. Държавите—страни по конвенцията, по-
лагат усилия за насърчаване на реинтеграцията
в обществото на лица, осъдени за престъпления,
установени в съответствие с тази конвенция.