Държавен вестник, бр. 33, 2016 г., стр. 5

БРОЙ  33	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  5  
право на достъп до пазара на труда или за 
наемане на незаконно пребиваващ чужденец;
4. работодателят през последните три 
месеца по своя инициатива е освободил от 
работа български граждани, граждани на 
държава – членка на Европейския съюз, 
на държава – страна по Споразумението за 
Европейското икономическо пространство, 
или на Конфедерация Швейцария, граждани 
на трети държави с разрешено дългосрочно 
или постоянно пребиваване в Република 
България или с приравнени на техните пра-
ва по чл. 9, ал. 1, т. 2 – 6 граждани на трети 
държави, които биха могли да бъдат наети на 
работното място, за което се иска наемането 
на работник – гражданин на трета държава;
5. са налице основания по чл. 10 от Закона 
за чужденците в Република България;
6. работодателят в предходната една година 
преди подаване на искането за предоставяне 
на решение по чл. 7, ал. 3 има влязло в сила 
наказателно постановление по чл. 76, ал. 1;
7. работодателят е подал уведомление в 
Агенцията по заетостта за масово уволнение 
на работници и служители от същите катего-
рии, професия и квалификационно ниво, за 
които иска да назначи работници – граждани 
на трети държави, в предходните 6 месеца 
преди внасянето на искането за предоставяне 
на решение по чл. 7, ал. 3;
8. работодателят има парични задължения 
по смисъла на чл. 162, ал. 2 от Данъчно-оси-
гурителния процесуален кодекс, установени с 
влязъл в сила акт на компетентен орган, освен 
ако е допуснато разсрочване или отсрочване 
на задълженията или на парични задължения, 
свързани с плащането на вноски за социално 
осигуряване;
9. работодателят не осъществява икономи-
ческа дейност или дейността му е прекратена 
чрез ликвидация или несъстоятелност;
10. работникът – гражданин на трета дър-
жава, е санкциониран за незаконна трудова 
дейност в предходен 5-годишен период или 
съгласно представените документи е работил 
незаконно в Република България при предиш-
но пребиваване или към момента на внасяне 
на искането;
11. министърът на труда и социалната по-
литика е наложил ограничения на достъпа 
на граждани на трети държави до пазара на 
труда съгласно чл. 3, ал. 2.
(2) Алинея 1, т. 1, 2, 3, 5, 6, 7, 8, 9 и 10 
се прилагат и в случаите на командироване 
или изпращане на работници и служители от 
трети държави.
(3) Отказите по ал. 1 и 2 може да се об-
жалват по реда на Административнопроце-
суалния кодекс.
Чл. 12. (1) Правото на достъп до пазара 
на труда на работник – гражданин на трета 
държава, може да бъде отнето, когато:
1. се установи, че за предоставянето на 
решението по чл. 7, ал. 3 са представени 
неверни данни;
2. контролните органи на Министерството 
на труда и социалната политика установят, 
че заетостта на гражданина на трета държава 
не съответства на посочените в решението 
по чл. 7, ал. 3 длъжност, място на работа, 
работодател или местно лице, приемащо на 
работа командирован работник или служител 
от трета държава; 
3. разрешението за пребиваване на работ-
ника – гражданин на трета държава, не е 
издадено или е отнето по реда на Закона за 
чужденците в Република България.
(2) Условията и редът за отнемане на пра-
вото на достъп до пазара на труда на работ-
ник – гражданин на трета държава, се опре-
делят в правилника за прилагане на закона.
Чл. 13. (1) Не се разрешава наемането на 
работа на незаконно пребиваващи на тери-
торията на Република България граждани на 
трети държави.
(2) В случай че работодател наеме на ра-
бота незаконно пребиваващ на територията 
на Република България гражданин на трета 
държава в нарушение на забраната по ал. 1, 
той му дължи уговореното възнаграждение, 
но не по-малко от минималната работна 
заплата, установена за страната или за съ-
ответната икономическа дейност, за период 
от три месеца, освен ако работодателят или 
наетото лице не докаже друга продължител-
ност на наемането. Плащането е дължимо 
и може да се търси по реда на Гражданския 
процесуален кодекс и след завръщането на 
гражданина в държавата на обичайното му 
пребиваване, включително за разходите по 
превода на плащането.
(3) Ако работодателят не изплати задълже-
нието по ал. 2, наетият на работа незаконно 
пребиваващ на територията на Република 
България гражданин на трета държава може да 
предяви иск срещу него, включително когато 
се е върнал или е бил върнат в държавата по 
обичайното му пребиваване, в тригодишен 
срок по реда на Гражданския процесуален 
кодекс.
(4) Върху изплатеното по ал. 2 възнаграж-
дение се дължат съответните данъци и задъл-
жителни осигурителни вноски, предвидени за 
наетите лица по българското законодателство.
(5) Работодателят поема разходите за връ-
щане на незаконно пребиваващия гражданин 
на трета държава.
Чл. 14. (1) Министърът на труда и соци-
алната политика може при доказана целе-
съобразност, включително за насърчаване 
на инвестициите в Република България, да 
разрешава достъп до пазара на труда в от-
делни случаи извън ограниченията по чл. 7, 
ал. 1, т. 2.