Държавен вестник, бр. 49, 2016 г., стр. 8

СТР.  8	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  49
т. 4 ЗЗКИ) и оспореното – по чл. 40, ал. 1, 
т. 5 ЗЗКИ. Последното е оценено не като 
дискриминационно ограничение, а като част 
от необходимите изискуеми данни, сочещи на 
липса на подозрение, че проучваното лице се 
занимава с дейност, която вреди на сигурност­
та на държавата и на цялостния установен в 
страната правов ред. Предвид съображенията 
относно чл. 40, ал. 1, т. 5 ЗЗКИ, е мотивиран 
и извод за липса на противоконституционност 
на чл. 165, т. 7 ЗОВСРБ.
Останалите конституирани по делото стра­
ни не са депозирали писмени становища по 
искането в предоставения им срок.
Конституционният съд, като обсъди до­
водите в искането, с което е сезиран, изло­
жените в него съображения, становищата на 
страните и релевантната правна уредба, за да 
се произнесе, взе предвид следното:
По искането за установяване на противо­
конституционност на чл. 40, ал. 1, т. 5 ЗЗКИ.
Оспорената разпоредба регламентира едно 
от изискванията за издаване на разрешение 
за достъп до класифицирана информация, а 
именно срещу лицето да няма образувано 
досъдебно или съдебно производство за из­
вършено престъпление от общ характер. За 
да се произнесе по съществото на конкретния 
конституционен спор, съдът следва да съобрази 
същността на класифицираната информация. 
Изрично следва да се изтъкне, че тя не може 
да бъде отнесена към обичайната и общодос­
тъпна за гражданите информация, обект на 
техните конституционно защитени права, ус­
тановени с чл. 41, ал. 1 и 2 на Основния закон. 
Отделно, дори и да бяха такива, тези права 
не са абсолютни. В самите конституционни 
разпоредби се съдържат изрично формулирани 
основания за тяхното ограничаване в случа­
ите, когато осъществяването на това право 
е насочено срещу правата и доброто име на 
другите граждани, националната сигурност, 
обществения ред, народното здраве и морала 
(ал. 1) и когато се отнася за държавна или 
друга защитена от закона тайна или засягаща 
чужди права (ал. 2). В този смисъл, именно 
поради специфичните си особености и харак­
теристики класифицираната информация, а 
следователно и нейната законова уредба, е 
изцяло в обхвата на конституционно устано­
вените изключения.
С Решение № 3 от 2002 г. по к. д. № 11 от 
2002 г., произнасяйки се по конституционосъо­
бразността на множество разпоредби на ЗЗКИ, 
Конституционният съд изрично е заключил, 
„че няма конституционно гарантирано право 
на достъп до класифицирана информация, ко­
ето да бъде защитено с акцесорното право на 
съдебно обжалване. Доколкото в случая може 
да се говори за „право на достъп“ в смисъл на 
субективно право, то е създадено по силата на 
закона, предоставя се само на определени лица 
(чл. 3 ЗЗКИ), при наличието на определени 
условия (чл. 36 – 42 ЗЗКИ) и след завършване 
на законова процедура (чл. 43 – 69 ЗЗКИ)“. 
Към настоящия момент Конституционният 
съд не намира основание да се отклони или 
да отстъпи от тази позиция, в контекста на 
която следва да реши поставените в искането 
правни въпроси.
Предмет на конкретния конституционен 
спор е същността и обхватът на ограниче­
нието, обусловено от защитата на национал­
ната и обществената сигурност, и неговата 
конституционна търпимост. Това е така, 
защото безусловно регламентираните със 
закона основания за получаване на достъп 
до класифицирана информация (издаване на 
разрешение), отказването на такъв достъп или 
неговото отнемане са установени в изпълнение 
на конституционно прогласена цел – защита 
на националната сигурност.
Идентично е разрешението, дадено със 
специалния закон, и на възможността пра­
вото на информация да бъде ограничавано, 
когато това е необходимо за осигуряване и 
гарантиране на сигурността на информацията, 
изходяща или отнасяща се до чуждестранните 
партньори на Република България, в рамките 
на установените международни ангажименти 
на страната (чл. 1, ал. 3 и чл. 2 ЗЗКИ).
От самото си създаване до настоящия 
момент Конституционният съд е установил 
трайна практика по въпроса за възможността 
основните права на гражданите да бъдат огра­
ничавани в случаите, когато е налице легитим­
на цел, основанието е установено със закон, 
в рамките на предвиденото в Конституцията 
ограничение и е спазен принципът за пропор­
ционалност (съразмерност) на преследваната 
цел. Това принципно положение предпоставя 
и извода, че е възможно и конституционно 
оправдано ограничаването на правата на 
гражданите, когато това е необходимо за га­
рантиране интересите на страната в областта 
на националната и международната сигурност.
Според легалната дефиниция на чл. 1, ал. 3 
ЗЗКИ класифицирана информация по сми­
съла на закона е тази, съдържаща държавна 
или служебна тайна, както и чуждестранна 
класифицирана информация. Последната съ­
гласно чл. 2 на същия закон е предоставената 
от друга държава или международна органи­
зация, доколкото влязъл в сила междунаро­
ден договор, по който Република България 
е страна, не предвижда друго. Особеното 
значение на класифицираната информация и 
нейната защита за националната и междуна­
родната сигурност, както и за осигуряване на 
нормалното функциониране на държавните 
институции и международните организации, 
в които страната участва, са наложили нор­
мативното регулиране на материята на ниво 
закон, включително и уреждането на режима 
на достъп до такава информация, с ясна и 
прецизна регламентация на органите, осно­
ванията и предвидените процедури.