Държавен вестник, бр. 46, 2022 г., стр. 5

БРОЙ  46	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  5  
Оспорената разпоредба на чл. 194, ал. 4, 
т. 1 от Закона за водите, както е изменена 
със ЗИДЗВ (ДВ, бр. 58 от 2015 г.), предвижда 
таксата за изземване на наносни отложения от 
река Дунав и водохранилища да се определя 
на база разрешения обем на изземване – „так­
сата по ал. 1, т. 2 се определя на базата на: 1. 
разрешен обем на изземване – в случаите по 
буква „а“;“, подобно на таксата за водовземане 
от минерални води (съгласно ал. 3 на същия 
чл. 194) и различно от предвиденото за други­
те уредени в чл. 194 дейности (с отчитане на 
реално отнетото количество или аналогично). 
В мотивите на вносителя на проекта на ЗИД­
ЗВ (Министерския съвет) се подчертава, че 
законът цели осигуряване на интегриране на 
политиката по водите и политиките в отра­
слите във водния сектор и обезпечаване (вкл. 
финансово) на изпълнението на програмите от 
мерки в плановете за управление на речните 
басейни, както и добро (вкл. с отстраняване 
на пропуските в отговор на получените препо­
ръки от Комисията на ЕС) транспониране на 
Директива 2000/60/ЕО (Рамковата директива, 
във връзка с която към момента на приема­
нето на закона Комисията на ЕС е започнала 
процедура за установяване на нарушение и е 
издала официално уведомително писмо), Ди­
ректива 2007/60/ЕО и Директива 2006/118/ЕО. 
В мотивите на законопроекта се подчертава, 
че това са „необходими изменения“, като на 
първо място се поставят „финансовата органи­
зация и икономическото регулиране в облас­
тта на водите, вкл. ефективно въвеждане на 
принципа „замърсителят плаща“, и въвеждане 
на такси за всички дейности, които могат да 
въздействат значимо върху водите, определени 
съгласно Рамковата директива за водите като 
„водни услуги“ и идентифицирани в първите 
планове за управление на речните басейни“. 
Видно от тези планове, дейността по изземва­
не на наносни отложения в Дунавския район 
се квалифицира като причиняваща „сериозен 
натиск върху околната среда“. Именно с оглед 
на този натиск и в приложение на заложения в 
Рамковата директива принцип „замърсителят 
плаща“ законодателят е предприел съответни 
промени в метода за определяне на таксата 
при изземването на наносните отложения. По 
този начин националният законодател следва 
стандартите на правото на ЕС при създаване 
на правни гаранции за опазването на околната 
среда и в частност на водите като призната 
европейска ценност и общо наследство.
Таксите за индивидуално използване на 
водите и водните обекти (съгласно разпоред­
бата на чл. 43, ал. 4 ЗВ) и размерът на таксите 
по ал. 1, т. 1 – 3, начинът и редът за тяхното 
изчисляване и заплащане (според чл. 194, 
ал. 6) се определят с тарифа, приета от Ми­
нистерския съвет.
Приложимата Тарифа за таксите за водовзе­
мане, за ползване на воден обект и за замър­
сяване (обн., ДВ, бр. 2 от 6.01.2017 г., в сила от 
1.01.2017 г.) (тарифата) е приета с Постановление 
№ 383 от 29.12.2016 г. на Министерския съвет 
на Република България. Разпоредбите на чл. 4 
и 13 от тарифата уреждат таксите за ползва­
не на воден обект за изземване на наносни 
отложения от река Дунав и водохранилища, 
като възпроизвеждат изцяло разпоредбата на 
чл. 194, ал. 4, т. 1 във връзка с ал. 1, т. 2 ЗВ. 
Тези разпоредби на тарифата са предмет на 
оспорване по адм. дело № 12312/2020 г. по 
описа на ВАС, по повод на което е отправено 
искането по настоящото конституционно дело.
ІІ. Относимо право на Европейския съюз
С определение от 14 септември 2021 г. за 
допускане на искането за разглеждане по 
същество Конституционният съд е указал на 
вносителя – тричленен състав на ВАС – да 
направи допълнителни уточнения със съот­
ветните доводи относно приложимото право в 
съдебното производство пред него. Макар вно­
сителят да не е представил нови съображения 
в тази насока, Конституционният съд отчита, 
че като посочва в искането си становището на 
ответника по делото пред него – Министер­
ския съвет – тричленният състав на ВАС не 
прави възражения относно указаната в това 
становище връзка на оспорения пред него акт 
(тарифата) с правото на ЕС. Конституционният 
съд намира, че тричленният състав на ВАС 
споделя тази позиция на Министерския съвет 
при определянето на приложимото по делото 
пред него право. 
Съдът не отстъпва от своята позиция, че 
изясняване на приложимото вътрешно право 
в контекста на правото на Европейския съюз е 
необходимо винаги когато приложима вътреш­
на правна норма попада в приложното поле на 
правото на ЕС и особено когато представлява 
акт по транспониране на съюзна директива 
(какъвто е Законът за водите) и поради това се 
дължи на общо основание (ipso jure) от всеки 
правен субект, който я прилага, и в частност 
от всеки съд в съдебната система. Тази пре­
ценка от сезиращ по реда на чл. 150, ал. 2 от 
Конституцията субект (съдебен състав на ВКС/
ВАС) попада също така в обхвата на отсъждане 
от Конституционния съд, доколкото пряко се 
отнася към решаването на преюдициалния 
въпрос за неговата юрисдикция (Определение 
от 24.02.2022 г. по к.д. № 15/2021 г.).
Това е така, тъй като Република България 
като член на ЕС и по смисъла на чл. 4, ал. 3 
от Конституцията е обвързана от принципи­
те на непосредствена приложимост, примат 
и директен ефект на правото на ЕС (в този 
смисъл Решение № 14 от 12 октомври 2021 г. 
по к.д. № 14/2020 г.) и от задължението за 
съответстващо на правото на ЕС тълкуване 
на попадащите в неговото приложно поле