Държавен вестник, бр. 89, 2006 г., стр. 84

С Т Р .  84
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  89
Забележка. Допустими са и други комбинации
от газове, ако съставящите ги газове не реагират
едни с други.
Реалната концентрация на даден газ за етало-
ниране трябва да съответства на номиналната стой-
ност с толеранс ± 2 %. Всички концентрации на
еталониращите газове се указват в обемно съот-
ношение (обемни проценти или милионни (ppm)
обемни части).
Газовете, използвани за еталониране, могат
също така да се получат с помощта на смесител-
дозатор (газов сепаратор) чрез разреждане с пре-
чистен N2 или с пречистен синтетичен въздух. Точ-
ността на смесителя трябва да позволява определя-
нето на концентрацията на разредените еталонира-
щи газове в рамките на ± 2 %. Тази точност предпо-
лага, че използваните за смесите първични газове
са известни с точност най-малко 1 % съгласно на-
ционалните и международните стандарти. Провер-
ката се прави в интервала от 15 до 50 % от пълния
обхват за всяко едно калибриране, включващо
използването на смесител-дозатор. При проваля-
не на първата проверка може да бъде направена
допълнителна проверка с друг еталонен газ.
По избор смесител-дозаторът може да бъде
проверен с уред за измерване от линеен тип, на-
пример като се използва газ NO с детектор CLD.
Настройката на скалата на уреда се извършва с
газа за настройване на чувствителността, директ-
но свързан към уреда. Смесител-дозаторът се про-
верява при използваните настройки и номинална-
та стойност се сравнява с измерената от уреда кон-
центрация. За всяка точка получената разлика
трябва да бъде 1 % от номиналната стойност.
Други методи могат да бъдат използвани, при
условие че се основават на добрата инженерна
практика и с предварителното съгласие на заинте-
ресованите страни.
Бележка. За построяване на точна калибраци-
онна крива на анализатора се препоръчва смеси-
тел-дозатор с точност в границите ± 1 %. Смеси-
тел-дозаторът трябва да бъде калибриран от про-
изводителя на уреда.
1.3. Режим на използване на анализаторите и
на системата за вземане на проби
Режимът на работа на анализаторите трябва да
отговаря на инструкциите за задействане и за ра-
бота, дадени от производителя на уреда. Минимал-
ните изисквания, указани в т. 1.4—1.9, трябва също
така да бъдат спазвани.
1.4. Изпитване за херметичност
Извършва се едно изпитване за херметичност
на системата. За тази цел сондата се откача от
системата за отвеждане на отработените газове и
краят є се запушва. Помпата на анализатора се
пуска в движение. След период на начално стаби-
лизиране всички разходомери трябва да показват
нула. В противен случай се проверяват тръбопро-
водите за вземане на проби и аномалията се отс-
транява. Максимално допустимият процент на из-
пускане в частта, в която се създава вакуум, е от
порядъка на 0,5 % от дебита по време на използ-
ване на проверяваната част на системата. Деби-
тите на анализатора и на дериватната система
могат да се използват за определяне на дебита по
време на работа.
Друг метод се състои в добавянето на промяна
на концентрацията на входа на тръбопровода за
вземане на проба, като газът за нулиране се заме-
ня с газ за еталониране.
Ако след достатъчен интервал от време из-
мерената стойност показва концентрация, по-
ниска от първоначално въведената, това означа-
ва, че има проблеми с еталонирането или с утеч-
ки в системата.
1.5. Процедура по еталониране
1.5.1. Цялото устройство
Цялото устройство се еталонира и кривите на
еталониране се проверяват чрез сравнение с ета-
лонни газове. Използват се същите дебити на газа
както по време на вземането на проби от отрабо-
тените газове.
1.5.2. Време на подгряване
Времето за подгряване трябва да съответства
на препоръките на прозводителя. Ако липсват
указания, се препоръчва да се съблюдава мини-
мално време от два часа за привеждане на анали-
заторите до работна температура.
1.5.3. Анализатори NDIR и HFID
При необходимост анализаторът NDIR се регу-
лира и горивният пламък на анализатора HFID се
оптимизира (т. 1.8.1).
1.5.4. Еталониране
Всеки нормално използван диапазон трябва да
бъде еталониран.
С помощта на пречистен синтетичен въздух
(или азот) анализаторите на CO, CO2, NOx, HC и
O2 се нулират.
В анализаторите се въвеждат съответните ета-
лониращи газове, записват се стойностите и се на-
чертава кривата на еталониране съгласно т. 1.5.6.
Отново се проверява регулировката на нулевото
положение и при необходимост процедурата по ета-
лониране се извършва отново.
1.5.5. Начертаване на кривата на еталониране
1.5.5.1. Основни принципи
Калибрационната крива на анализатора се по-
строява с помощта на най-малко 6 калибрационни
точки (без нулата), разположени колкото се може
по-равномерно. Максималната номинална концен-
трация трябва да бъде равна или по-висока от 90 %
от пълната измервателна скала.
Кривата на еталониране се изчислява с помощ-
та на метода на най-малките квадрати. Ако сте-
пента на резултантния многочлен е по-висока от
3, броят на точките на еталониране (включително
и нулата) трябва да бъде най-малко равен на тази
степен на многочлена плюс 2.
Калибрационната крива не трябва да се разли-
чава с повече от ± 2 % от номиналната стойност на
всяка калибрационна точка и с повече от ± 0,3 %
от пълния обхват при нулата.
Кривата и точките на еталониране позволя-
ват да се провери точното извършване на етало-
нирането.
Трябва да се отбележат различните характер-
ни параметри на анализатора, а по-специално:
—измервателният диапазон;
—чувствителността;
—датата на еталонирането.
1.5.5.2. Еталониране при под 15 % от пълната
скала