Държавен вестник, бр. 66, 2024 г., стр. 36

СТР.  36	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  66
правителство, води до нарушаване на баланса 
между институциите. Следва да се отбележи, 
че поначало прерогативите на президента, 
уредени в чл. 98 и 99 от Конституцията, са 
по естеството си представителни или въз­
лагащи, а не управленски в тесния смисъл 
на думата. Специфични – и затова изрично 
изброени – са правомощията му по чл. 100 
и 101 от Конституцията. При обикновени 
условия (т.е. ако не е налице правителствена 
криза) основното право на президента по от­
ношение на съставянето на правителството е 
преценката за успешността на проучвателния 
мандат по чл. 99, ал. 4 от Основния закон. 
Във всички тези случаи конституционният 
законодател е изхождал от общата идея за 
ролята на президента, която съответства на 
принципа на чл. 1, ал. 1 от Конституцията.
Съдиите обръщат също така внимание, че 
всички посочени в чл. 99, ал. 5 от Конституция­
та лица, измежду които президентът назначава 
служебен министър-председател, са избрани на 
съответните длъжности именно от Народното 
събрание, а този избор представлява гаранция 
(косвена) за стабилност и предвидимост на 
политиката на служебния кабинет съобразно 
приоритетите, очертани от народното пред­
ставителство. Същевременно без изключение 
става дума за конституционни органи, т.е. 
органи, чието съществуване и функциониране 
е преценено от конституционния законодател 
като значимо за държавното управление (чл. 
84, т. 8, чл. 91 и 91а от Конституцията), като 
при това конституционната им уредба система­
тично е разположена в глава трета („Народно 
събрание“) и включването им в кръга от лица, 
между които президентът избира служебен 
премиер, като резултат вътрешно хармонизи­
ра конституционната уредба. В този смисъл 
ограничаването на преценката на президента 
да назначи служебен министър-председател 
измежду фигури, избрани от парламента на 
държавно значими позиции и като такива 
ползващи се с обществено доверие, също е в 
духа на конституционните принципи.
Без значение е обстоятелството, че съ­
ществува теоретична възможност никое 
от поканените лица да не приеме поста на 
служебен премиер. Това не е в състояние да 
предизвика конституционна криза, тъй като 
до съставянето на ново правителство каби­
нетът в оставка е действащ (чл. 111, ал. 3 от 
Конституцията), което в сравнителен план е 
познато и широко утвърдено решение, обез­
печаващо непрекъснатостта на държавното 
управление.
Като се има предвид горното, съдиите 
поддържат, че произтичащият от принципите 
на Конституцията баланс при упражняване 
на функциите на висшите държавни органи 
не се нарушава с новата редакция на чл. 99, 
ал. 5 от Основния закон при отчитане на 
необходимостта служебният кабинет да е 
отговорен пред президента. 
Степента, в която разглежданата промяна 
засяга елементи от баланса между институ­
циите, е свързана по-скоро с търсенето на 
решения във връзка с непредвидените (и 
разкрили се в тридесетилетната практика) 
възможности на досегашната уредба да доведе 
до отклонения от основополагащи принципи, 
отколкото с промени в установеностите, спа­
дащи към „формата на държавно устройство 
и на държавно управление“. Както вече беше 
посочено по-горе, Конституционният съд не 
е призван да преценява ефикасността на тези 
решения, нито държавническата мъдрост на 
законодателя.
Поради изложеното съдиите намират, че 
промените в чл. 99, ал. 5 и в чл. 102, ал. 3, 
т. 3, както са въведени с § 7 и 8 ЗИД на Кон­
ституцията, не са противоконституционни.
Конституционният съд по отношение на 
промените в чл. 99, ал. 7, както са въведени с 
§ 7 ЗИД на Конституцията, излага следното:
Между първо и второ гласуване на про­
екта на Закона за изменение и допълнение 
на Конституцията (вх. № 49-353-04-315 от 
14.12.2023 г.) се предлага разпоредбата на ал. 7 
на чл. 99 от Конституцията да бъде променена 
вместо отменена, като запази систематичното 
си място. От изказванията при разискване 
на предложението в пленарно заседание 
(стенограма от заседанието на Комисията 
по конституционни въпроси от 16.12.2023 г.) 
може да се установи, че вносителите на пред­
ложението между първо и второ гласуване се 
аргументират с необходимостта правомощията 
на президента да бъдат ограничени. В осно­
вата на аргументацията стои допускане, че 
служебен кабинет, назначен от президента, е 
зависим от него – следва неговата визия за 
политиката в управлението на държавата и 
неговите указания, което според изразените 
становища се потвърждава от политическата 
практика и действия на такива правителства, 
в частност през последните две години. 
Между „второто“ първо и второ четене е 
направено предложение (вх. № 49-354-04-315 
от 14.12.2023 г.) съдържанието на чл. 99, ал. 7 
да бъде изменено. По-конкретно, предложено 
е разпоредбата да бъде формулирана по след­
ния начин: „Основна задача на служебното 
правителство е да организира честни и сво­
бодни избори. Ограничения в правомощията 
на служебното правителство могат да бъдат 
предвидени в закон.“ С тази формулировка е 
приета и конституционната промяна, въведена 
с § 7 ЗИД на Конституцията.
По отношение на мотива за конституционна 
промяна – да се преодолее зависимост от пре­