Държавен вестник, бр. 45, 2024 г., стр. 9

БРОЙ  45	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  9  
концесии, а с понятието „отнемане“ се ак-
центира върху преминаване към държавата 
на управлението на обекта на прекратената 
концесия, както и се дава израз на преценката 
на законодателя, че концесионерите са имали 
достатъчно време, за да съобразят бъдещите 
си действия и икономическа политика във 
времето след влизането в сила на член 5к от 
Регламент (ЕС) № 833/2014. 
Основавайки се на изложеното, съдът не 
споделя твърдяното от вносителя, че оспоре-
ната разпоредба поражда „правна несигурност 
при определяне на срока, в който „се отне-
мат концесиите“, както и с коментираната 
непрецизна терминология, и с този начин 
на прекратяване на концесионните дого-
вори се явява в несъответствие с правната 
предвидимост, в противоречие на принципа 
на правовата държава, установен в чл. 4 от 
Конституцията, и намира искането в тази му 
част за неоснователно.
Втората група съображения в подкрепа на 
твърдяната в искането, така както е допусна-
то, противоконституционност се отнасят до 
нарушаване на принципа на политическия 
плурализъм, установен в чл. 11, ал. 1 от Кон-
ституцията. Вносителят обосновава нарушава-
не на принципа на политическия плурализъм, 
считайки, че е „конституционно недопустимо“ 
парламентарното мнозинство „да злоупотре-
бява с възможността, предоставена от чл. 88, 
ал. 1, изречение второ от Конституцията, по 
изключение двете гласувания на законите да 
се извършват на едно заседание“, каквото е 
налице, ако „не е гарантирана възможност-
та на народните представители да направят 
всички свои предложения“.
Съгласно чл. 11, ал. 1 и 2 от Конституцията 
политическият живот в Република България 
се основава на принципа на политическия 
плурализъм и нито една политическа партия 
или идеология не може да се обявява или 
утвърждава за държавна. В своята практика 
Конституционният съд приема, че „политиче-
ският плурализъм има смисъл на множество 
на участниците при формирането и свобод-
ното изразяване на политическата воля съ-
гласно условия и ред, установени със закон“ 
(Решение № 8 от 2022 г. по к.д. № 4/2022 г.; 
Решение № 9 от 2023 г. по к.д. № 4/2023 г.; в 
този смисъл и Решение № 13 от 2010 г. по к.д. 
№ 12/2010 г., Решение № 6 от 2011 г. по к.д. 
№ 3/2011 г., Решение № 12 от 2011 г. по к.д. 
№ 11/2011 г.). Като подчертава, че политиче-
ският плурализъм е свързан с осъществява-
нето на държавната власт съобразно свободно 
изразената политическа воля и затова той е 
основна категория на демократичната държава 
(Решение № 13 от 2010 г. по к.д. № 12/2010 г., 
Решение № 8 от 2022 г. по к.д. № 4/2022 г.), 
съдът поддържа, че „възможността за сво-
бодно и равно изразяване на политическата 
воля се отнася и до механизмите за приемане 
на актове в общопредставителния държавен 
орган – Народното събрание“ (Решение № 8 
от 2022 г. по к.д. № 4/2022 г.).
Член 88, ал. 1 от Конституцията допуска 
обсъждането и приемането на закон по из-
ключение да се извършва с две гласувания в 
рамките на едно и също заседание. От форму-
лировката на чл. 88, ал. 1 от Конституцията 
се налага заключението, че разпоредбата 
предоставя свобода на преценка на Народното 
събрание дали да допусне двете гласувания 
да се проведат в едно и също заседание, 
като въвежда изрично изискването такова 
решение да бъде приемано по изключение. 
Прилагането на чл. 88, ал. 1, изречение второ 
от Конституцията именно защото следва да 
бъде „по изключение“, налага обвързването 
на подобно решение с изискването да не се 
нарушават други конституционни ценности, 
принципи и правила, какъвто е и принципът 
на политическия плурализъм. Съдът обръща 
внимание в своята практика, че прибягването 
до подобна възможност не трябва да води до 
ограничаване на плурализма на мнения в 
Народното събрание и по-специално – да се 
ограничава правото на всеки народен пред-
ставител да прави предложения за изменение 
и допълнение на обсъждан законопроект 
(Решение № 8 от 2010 г. по к.д. № 2/2010 г. и 
Решение № 5 от 2015 г. по к.д. № 4/2015 г.). 
Решението на Народното събрание по чл. 88, 
ал. 1, изречение второ от Конституцията, 
включително кога то да се вземе, е въпрос на 
свобода на преценка от Народното събрание, 
но е ориентирано с оглед на гарантирането 
на плурализма на мненията в конкретен за-
конодателен контекст (Решение № 8 от 2010 г. 
по к.д. № 2/2010 г., Решение № 5 от 2015 г. 
по к.д. № 4/2015 г.). Конституционният съд е 
последователен в позицията си, че когато се 
прибягва до тази възможност, това не трябва 
да води до ограничаване на плурализма на 
мненията в парламента, като се огранича-
ва правото на народните представители да 
внасят предложения по съдържанието на за-
конопроектите между двете гласувания дори 
когато те се провеждат на едно заседание. В 
практиката си съдът приема, че противното 
е несъвместимо със същността на законо-
дателния процес в демократичната държава 
(чл. 62 от Конституцията) и е отстъпление 
от принципа на политически плурализъм, 
установен в чл. 11, ал. 1 от Основния закон. 
Ясна е позицията на Конституционния съд, 
че при осъществяване на процедурата за 
приемане на законопроект на две гласувания 
в едно заседание при всички случаи следва 
да се даде възможност на народните пред-
ставители да формулират предложения по 
текстовете на законопроекта, когато изразят 
желание за това (Решение № 8 от 2010 г. по 
к.д. № 2/2010 г.).