Държавен вестник, бр. 73, 2012 г., стр. 14

СТР.  14	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  73
взето и присъства в действащата правна 
уредба още от 2010 г.; то не е оспорвано 
като противоконституционно. Същината 
на сегашния спор е в началния момент, от 
който се задейства предвиденото нарастване. 
Оспорва се и начинът, по който е извършено 
въпросното изменение на закона. Съдът прави 
констатацията, че оспореното „скъсяване на 
хоризонта“ на пенсионната реформа обаче 
няма само формално измерение; в случая 
се поставя принципно въпросът за предвиди­
мостта в провеждането на такава реформа, 
оттам – в изменянето на законовата уредба 
и отражението върху осъществяването на 
основните права на гражданите в такава 
чувствителна област като дългосрочното об­
ществено осигуряване. Въпросът е дебатиран 
в Народното събрание при второто четене на 
проекта за ЗБДОО за 2012 г. с изказвания, 
че промяната е изненадваща, изтеглянето 
на началния момент, от който се увеличава 
възрастта за пенсиониране с 9 години напред 
е в ущърб на естествения стремеж на всеки 
човек за предвидимост в неговия живот, 
да планира по какъв начин да организира 
своето професионално развитие и излизане 
в пенсия; а изненадващото ускоряване на 
реформата разколебава доверието на хората 
в осигурителната система.
Съдът споделя това разбиране, тъй като 
несъмнено ефектът от заложените реформи 
трябва да е предвидим във времето. Пред­
видимостта е изискване към формирането и 
осъществяването на законодателната полити­
ка. Предвидимостта на правното регулиране 
е признак на правната сигурност, а оттук – и 
на самата правова държава. Едновременно с 
това обаче съдът отчита, че този признак не 
следва да се абсолютизира – съвременният 
конституционализъм както в България, така 
и по света не посочва изрично такова изис­
кване към законодателя. Що се отнася до 
социалната сфера, в периоди на преход или 
кризи тя познава и е преживявала не само 
плавни и предвидими изменения, възможна 
е конкуренция между справедливостта и ста­
билността на социалната закрила (Решение 
на КС № 1 от 2005 г. по к.д. № 8 от 2004 г.). 
Такива изменения са приемливи, стига соци­
алната държава да изпълнява задълженията 
си, като създава условия за осъществяване 
на основните права на гражданите в соци­
алната сфера. Съдът счита, че оспореното 
изменение на КСО относно нарастването 
на възрастта за пенсиониране не нарушава 
принципа за социалната държава и не е 
противоконституционно.
Едновременно с това обаче съдът прави 
извода, че въпросното ускоряване на въвежда­
нето на нарастваща възраст за пенсиониране 
задължително трябва да бъде съпровождано 
с ефективни мерки от страна на държавата, 
гарантиращи очакваната работоспособност у 
хората, които ще работят по-дълго – повече 
здравеопазване и наложителни адекватни 
изменения в условията и режима на прести­
ране на труда. Конституционният принцип за 
социалната държава не позволява въпросната 
реформа да се ограничава само до повишава­
нето на пенсионната възраст – мярка, която 
според споменатото становище на ЕИСК, 
ако не бъде последвана от други необходими 
действия на държавата, може да се окаже 
излишна и влошаваща качеството на живот 
на гражданите. Пак според ЕИСК „реформи, 
стъпващи единствено върху увеличаването 
на законоустановената пенсионна възраст, 
не са решение, тъй като това би тласнало 
милиони възрастни хора, особено жените, 
под прага на бедността. Реформите трябва 
да се съсредоточат върху увеличаване на 
ефективната възраст за пенсиониране чрез 
инициативи за подобряване на възможностите 
за удължаване на трудовия живот, наред с 
ефективна политика на увеличаване на ра­
ботните места и възможностите за заетост 
и реална политика на „активно стареене“. … 
Като се вземат предвид съществуващите раз­
лики между видовете заетост по отношение 
на трудността, повторяемостта на дейностите 
и умората, е ясно, че разрешението на про­
блема със застаряването на населението не 
може да се състои единствено в повишаване 
на пенсионната възраст: по-дългото оставане 
на работа не води до същите последствия 
при всички професии и трябва да се има 
предвид разликата между определената по 
закон пенсионна възраст и реалната възраст 
за оттегляне от пазара на труда.“ (ЕИСК, Ста­
новище относно „Икономическа и финансова 
оценка на въздействието от застаряването 
на населението“, О.В., С 161, 13.07.2007 г.). 
Съдът отчита, че на фона на общата за 
Европа тенденция за удължаване на срока за 
трудовата дейност по-възрастните работници 
именно поради възрастта си неизбежно са 
по-застрашени, отколкото своите по-млади 
колеги от заболявания и физически нераз­
положения. Несъмнено повишаването на 
средната възраст на населението е свързано 
с повишаване на разходите за здравеопаз­
ване. По отношение на здравеопазването 
застаряването на обществото ще изисква 
инвестиране в превенцията, качеството на 
услугите по обслужване и в изследванията, 
най-вече по отношение на заболяванията, 
свързани с възрастните хора. Съдът държи 
да подчертае, че ако от страна на държавата 
не бъдат предприети такива наложителни 
мерки, ще означава, че конституционната 
повеля на социалната държава не е изпълнена 
и ще е налице нарушение на Конституцията