Държавен вестник, бр. 62, 2011 г., стр. 12

СТР.  12	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  62
та, научния и технологичния потенциал на 
европейската промишленост. Достъп до ин­
струментите на рамковите програми имат и 
страни – нечленки на ЕС, които могат да са 
големите индустриални държави, като САЩ, 
Япония и Австралия, или развиващи се дър­
жави, като Китай, Индия, Украйна. Така се 
гарантира изграждането на глобални научни 
мрежи, трансфер на повече знания и интелек­
туален потенциал.
България участва успешно в три рамкови 
програми от 1999 г. насам. Те са и основен 
чуждестранен източник на финансиране на на­
учните изследвания през последните 10 години. 
За периода 2000 – 2010 г. приходът от рамкови­
те програми възлиза на 98,67 млн. евро. Тези 
средства се предоставят на конкурсен принцип 
и се управляват от Европейската комисия.
Таблица 1
Пе та ра м ко ­
ва п р ог ра ма 
(1998 – 2002)
Шеста рамко­
ва п рог ра ма 
2002 – 2006
Седма рамкова 
програма (дан­
ни до 2010)
18,7 млн. евро,
40,92 млн. евро 39,05 млн. евро
От участието ни в тези схеми могат да 
бъдат изведени и следните по-силни научни 
области, в които български научни колективи 
и бизнесът имат най-осезаемо участие. Това са: 
информационни и комуникационни технологии, 
здраве и устойчиво развитие, в т.ч. енергия и 
околна среда.
Участието на България в Програмата за 
конкурентоспособност и иновации не е дос­
татъчно активно. Програмата подкрепя три 
основни направления – иновации и конкурен­
тоспособност; енергийна ефективност и инфор­
мационни и комуникационни технологии. Чрез 
тази програма Европейската комисия подкрепя 
развитието и функционирането на национални 
мрежи на предприятията, които са обвързани 
в европейски мащаб. Това е обществена услуга 
в областта на иновациите, трансфера на техно­
логии и подпомагане на малките и средните 
предприятия (МСП) при участието им в раз­
лични програми и инициативи. Мрежата от 10 
години работи в България, позната до 2008 г. 
като две отделни мрежи – на европейските 
иновационни центрове и на евро инфо цен­
тровете. Реализирането є е възможно на база 
на европейски грантове, които обаче покриват 
50 % от предоставяните услуги. В национален 
план е добре да бъде въведен подкрепящ меха­
низъм и да се разшири участието на различни 
научни и иновационни структури в мрежата, 
в т.ч. и на публични организации.
По другите две подпрограми участието на 
български институции също не е задоволи­
телно. В частта „Подкрепа за ИКТ политика“ 
например за периода 2007 – 2010 г. имаме 18 
успешни проекта на стойност 2,4 млн. евро. 
Освен рамковите програми, в които България 
вече има натрупан опит и постепенно повишава 
активността и успешното си участие, имаме 
добри позиции и в част от другите текущи ини­
циативи – Програмата за сътрудничество в об­
ластта на науката и техниката – КОСТ, схемите 
на Съвместните изследователски центрове; схе­
мите за координация на националните проекти. 
Принос за тази активност има въвеждането на 
национални инструменти, гарантиращи съфи­
нансиране за успешни изследователски дейности 
по европейските програми, както и на схеми, 
подпомагащи подготовка на нови проекти. 
Необходимо е тази практика да бъде запазена 
във времето, тъй като европейските програми 
ще стават все по-конкурентни и по-тежки за 
достъп. Перспективата е да се постави акцент 
на приложно ориентирани разработки, които 
изискват широки партньорства, включително 
и с участници от индустрията.
Важно е да имаме активна позиция по отно­
шение на новите европейски инициативи, каква­
то е тази за създаване на съвместни програмни 
инициативи между отделните страни членки. 
Това е дългосрочен стратегически процес и се 
осъществява чрез доброволен механизъм за 
партньорство между държавите. Реализирането 
на съвместни програми ще повиши ефектив­
ността и въздействието на националното фи­
нансиране на научноизследователска дейност 
в стратегически области.
От силно значение за повишаване търсенето 
ни като надежден партньор са реализираните 
проекти по двустранно научно-техническо 
сътрудничество. Поетапното разширяване на 
партньорските държави в европейски и свето­
вен план е от значение при формирането на 
големи интердисциплинарни научни мрежи и 
консорциуми. МОМН в момента има над 15 
текущи споразумения за двустранно научно и 
техническо сътрудничество с широк географ­
ски обхват.
България чрез Министерството на иконо­
миката, енергетиката и туризма (МИЕТ) стана 
член на инициативата ЕВРИКА и на програ­
мата ЕВРОСТАРС, като се очаква участието 
ни да активизира индустриалния потенциал за 
разработване на съвестни иновативни проекти 
с научната общност.
Слабо е все още прилагането на структур­
ните и кохезионните инструменти в областта 
на науката и технологиите. Липсва гъвкавост 
при тяхното използване, особено за реализира­
нето на национални стратегически схеми, като 
например Националната пътна карта за научна 
инфраструктура (НПКНИ), при участието на 
България в новите регионални инициативи, като 
Дунавската стратегия, в която научните изслед­
вания и иновациите заемат централно място, и 
дейностите в рамките на Съвета за регионално 
сътрудничество в Югоизточна Европа. Нещо 
повече, България не ползва възможностите