Държавен вестник, бр. 23, 2023 г., стр. 49

БРОЙ  23	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  49  
реки, езера, преовлажнени зони, язовири и дре-
нажни канали. Чрез тях се поема и ограничава 
оттокът на продукти за растителна защита от 
близките земеделски площи – служат като утаи-
тели и за филтриране на излишъците от торове 
и пестициди. Основните типове използвана рас-
тителност са дървета, храсти и треви. Всеки от 
тях се прилага съобразно специфичните цели и 
условия при създаването на крайбрежните пояси. 
Когато се цели да се контролира повърхностното 
преовлажняване и натрупването на седименти, 
използването на треви е по-високоефективно 
в сравнение с дървесните видове. Ако се цели 
да се стабилизира бреговата ивица и защити 
от наводнения, по-висок ефект има отглежда-
нето на храстови и дървесни видове. Когато се 
преследват разнообразни цели (обезвреждане 
на агрохимикали, стабилизиране на бреговете, 
създаване на местообитания за дивите видове и 
увеличаване на биоразнообразието), най-добър 
ефект има комбинираното, едновременно на-
личие на дървесни, храстови и тревни видове. 
Желателно е да се използват характерните за 
тези местообитания дървесни видове, като черна 
и бяла топола, дървовидна и храстовидна върба, 
бряст, обикновен дъб, елша.
Буферни ивици – многогодишна растителност 
(треви, храсти, дървета), засадени на ивици между 
обработваемите земи или пасищата с цел подо-
бряване и опазване на водните ресурси (езера, 
реки) от негативните ефекти на земеделските 
практики и за паша на животните.
Повечето агролесовъдни системи могат да 
бъдат намерени във всички екологични зони. У 
нас сравнително добре проучени и интензивно 
прилагани в практиката са различните видове 
защитни пояси, основно в Североизточната част 
на страната (Добруджа). Срещат се разпръснати 
дървета върху обработваемите земи.
2. Трайни насаждения
Агролесовъдните системи включват набор 
от земеделски системи, в които се отглеждат 
видове многогодишни дървета или храсти, които 
са свързани с обработваемата земя или посто-
янно затревени площи с възможно присъствие 
на животни върху същата повърхност, за да се 
подобри устойчивото използване на земята, върху 
която се извършва селскостопанска дейност, с 
възможност за разнообразяване на производ-
ството. Максималният брой дървета на хектар 
не надвишава 100.
Агролесовъдните системи включват:
• Земеделски системи, при които дървесни 
или плододаващи дървесни видове се отглеждат 
смесено с култури на обработваема земя или 
фуражни култури.
• Горско-пасищни системи, при които пасища 
и отглеждането на дървесни видове за дървесина 
или плододаващи съжителстват на една площ 
или се комбинира отглеждането на дървесни 
видове с фуражни треви (за паша или за сено) 
и домашни животни с цел увеличаване на про-
дуктивността на животновъдството. В повечето 
такива системи се включват специални дървесни 
и храстови видове, които предоставят плодове 
или листна маса за допълнително изхранване на 
животните през неблагоприятния сезон. Най-
голямо значение сред тях имат широколистните 
видове – дъб, бряст, габър, ясен, липа, топола.
• Горско фермерство – за добив на специфич-
ни растителни и други продукти (медицински, 
подправки и др.).
• Засята обработваема земя, в която има 
разпръснати дървесни растения върху обработ-
ваемата земя, предназначени за спомагателно 
земеделско производство (дърва за огрев, жълъди, 
плодове, подправки, мед).
• Линейни системи, при които защитните поя­
си или ивици дървета по краищата на полетата 
имат функция за защита на агроекосистемите 
и защита на земеделските площи.
Алейна система – типични за тази система 
са комбинациите от широколистни дървесни 
видове (дъб, орех, ясен, топола) със земеделски 
култури (зеленчукови, полски и по-рядко овощни 
видове) върху обработваема земя.
Защитни пояси – създават се за спомагателно 
земеделско производство с цел запазване и повиша-
ване на почвеното плодородие върху земеделските 
площи и ограничаване на почвената ерозия, подо-
бряване на водния баланс, увеличаване на земедел-
ската продукция, защита на домашните животни 
при свободно отглеждане, снегозадържане, пови-
шаване на биоразнообразието и др. Защитните по-
яси се изграждат от три групи растителни видове:  
1) главни, които образуват основата или скелета 
на пояса, разполагат се около главния вид, опре-
делят неговата височина и изпълняват главната 
защитна роля, достигат най-голяма възраст и 
височина (дъб, орех, тополи, върби, елши и др.); 
2) съпътстващи видове – дървета, които формират 
втория етаж на пояса, засенчват почвата, огра-
ничават обрастването с плевелна растителност и 
намаляват изсушаващото действие на слънцето 
и вятъра (липи, ясен, явор, черница, махалебка, 
кайсия и др.), и 3) храсти – за по-добро засенчва-
не на почвата и предпазването є от заплевяване 
и изсушаване под въздействието на слънцето и 
вятъра (смрадлика, птиче грозде, люляк, златен 
дъжд, черен бъз, дрян).
Крайбрежни защитни пояси – създават се от 
многогодишни растения и тревни видове покрай 
реки, езера, преовлажнени зони, язовири и дре-
нажни канали. Чрез тях се поема и ограничава 
оттокът на продукти за растителна защита от 
близките земеделски площи – служат като утаи-
тели и за филтриране на излишъците от торове 
и пестициди. Основните типове използвана рас-
тителност са дървета, храсти и треви. Всеки от 
тях се прилага съобразно специфичните цели и 
условия при създаването на крайбрежните пояси. 
Когато се цели да се контролира повърхностното 
преовлажняване и натрупването на седименти, 
използването на треви е по-високоефективно 
в сравнение с дървесните видове. Ако се цели 
да се стабилизира бреговата ивица и защити 
от наводнения, по-висок ефект има отглежда-
нето на храстови и дървесни видове. Когато се 
преследват разнообразни цели (обезвреждане 
на агрохимикали, стабилизиране на бреговете,