Държавен вестник, бр. 20, 2016 г., стр. 12

СТР.  12	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  20
конодателна уредба. Липсата на законова 
уредба на основни обществени отношения 
противоречи и на принципа за разделение 
на властите по чл. 8 от Конституцията, тъй 
като се възлага на орган на изпълнителна-
та власт да осъществи дейност, която е от 
компетентността на Народното събрание. 
Без да са посочени дори и в най-схематичен 
вид основните същностни характеристики 
на „основния“ и „допълнителния“ пакет, с 
оспореното изменение на чл. 45, ал. 2 ЗЗО 
директно се прогласява разделянето на т.нар. 
пакет на два отделни. Законът не въвежда 
критериите, въз основа на които осигурените 
граждани могат да ползват при необходимост 
някой от пакетите или преминаването от 
един пакет в друг. В действителност именно 
това са условията и редът, по които гражда-
ните могат да получат нужната медицинска 
помощ, и за тези критерии Конституцията в 
чл. 52, ал. 1 изрично изисква уредба на ниво 
закон. Законодателната празнота не може 
да бъде запълнена от подзаконов нормати-
вен акт, стратегия или концепция. Прието-
то законодателно решение за директното 
възлагане на подзаконова нормотворческа 
компетентност на министъра на здравео-
пазването относно материя, която подлежи 
на регламентация единствено със закон, не 
удовлетворява конституционните изисквания 
на чл. 8 и чл. 52, ал. 1 от Конституцията и 
на тези основания следва да бъде обявена 
за противоконституционна.
Съдът не споделя разбирането, че критери-
ите за разделяне на два пакета и последиците 
от това е невъзможно да бъдат уредени в за-
кон поради динамичност на материята и това 
трябва да стане с наредба, като предимство 
на която, при това, се изтъква въведената 
за пръв път възможност ежегодно да бъде 
актуализирана от издателя є. Нещо повече, 
след като уредбата може да се извърши ед-
нолично от министъра на здравеопазването 
с наредба, на още по-голямо основание 
тя може са се извърши в синтезиран вид 
от парламента. Материята, свързана с ос-
новното право на гражданите на достъпна 
медицинска помощ, не е по-динамична от 
материите, свързани с останалите основни 
права, за да е налице изключение, което да 
налага подзаконова уредба.
Съдът не намира за правилно и твърде-
нието, че обхватът на здравната помощ е 
регламентиран на законово ниво в чл. 45, 
ал. 1 ЗЗО, а делегацията на министъра на 
здравеопазването е да определи конкретното 
съдържание на здравната помощ. Видовете 
медицинска помощ са бланкетно изброени 
в чл. 45, ал. 1 ЗЗО, но от това не следва, 
че обществените отношения, свързани с 
достъпността на здравната помощ и равния 
достъп на гражданите, са уредени със закон, 
и то именно в тази алинея. В искането се 
оспорва изменението в чл. 45, ал. 2 ЗЗО 
относно създаването на два нови пакета, а 
не видовете медицинска помощ по чл. 45, 
ал. 1 ЗЗО. От факта, че видовете медицинска 
помощ имат законова уредба, не следва, че 
осигурените лица, попаднали в „основния“ 
или „допълнителния“ пакет, ще получат 
достъпна медицинска помощ по смисъла на 
чл. 52, ал. 1 от Конституцията – възможност 
за лечение на всички граждани и заплащане 
на цената му от осигурителния орган (НЗОК) 
в случай на заболяване и равни условия и 
еднакви възможности за всички граждани 
за ползване на лечение (вж. Решение № 32 
от 26.11.1998 г. по к. д. № 29 от 1998 г.). 
 Конституционният съд не споделя ста-
новището, че досега пакетът медицинска 
помощ е уреждан с наредба на министъра на 
здравеопазването, поради което подходът не 
е нов и е в съответствие с Основния закон. 
Когато пакетът е само един (основен) и § 1, 
т. 2 ДР ЗЗО дефинира съдържанието му, 
няма необходимост законът да обосновава 
разлики с други пакети.
 Твърденията в някои от становищата, 
че наредбата на министъра на здравеопаз-
ването подлежи на съдебен контрол, поради 
което няма нарушение на чл. 52, ал. 1 от 
Основния закон, не се споделят от съда. 
При оспорване по реда на чл. 185 и сл. от 
Административнопроцесуалния кодекс пред 
Върховния административен съд изцяло или 
частично на Наредба № 11 от 9.12.2015 г. на 
министъра на здравеопазването съдът няма 
да може да провери нейната валидност и 
законосъобразност поради липсата на за-
коново ниво на същностното съдържание 
на пакетите медицинска помощ, което на 
практика води до изключване на съдебния 
контрол върху наредбата. 
Оспорената разпоредба противоречи и на 
принципа на правовата държава по чл. 4, ал. 1 
от Конституцията. Правилото на сочената 
конституционна разпоредба държавата да се 
управлява според Конституцията и законите 
на страната е основно начало на конститу-
ционния ред, основата на правното регули-
ране на всички обществени отношения. То 
може да се спази само ако съдържащите се 
в нормативните актове разпоредби са ясни, 
точни и непротиворечиви, защото в проти-
вен случай те не биха могли да регулират 
основните обществени отношения (в този