Държавен вестник, бр. 5, 2024 г., стр. 4

СТР.  4	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  5
Всички те застъпват виждането, че когато 
конституционен съдия е избран/назначен и 
е встъпил в длъжност след предвиденото в 
чл. 147, ал. 2 от Конституцията периодично 
обновяване на състава на Съда, той изпъл­
нява правомощията си за оставащия срок до 
изтичане на 9-годишния мандат, считано от 
момента на дължимото периодично обновя­
ване на Съда на всеки три години. В посоче­
ните становища и правни мнения се излагат 
аргументи в подкрепа на основните консти­
туционни положения при конституиране на 
Конституционния съд – „квотния принцип“ 
и изискването за периодично обновяване на 
състава на Съда, и за даване приоритет на 
тези основни положения пред правилото за 
9-годишен мандат на съдия от Конституци­
онния съд.
Според министъра на правосъдието ос­
новният принцип, на който трябва да бъде 
подчинено тълкуването на всички останали 
норми, отнасящи се до конституирането на 
Конституционния съд, е квотният принцип, 
както и че неговото спазване е в корелативна 
зависимост с принципа на периодично обно­
вяване на състава на Съда. Министърът се 
позовава на последователната практика на 
Конституционния съд в Тълкувателно решение 
№ 8 от 2000 г. по к.д. № 9/2000 г., Решение 
№ 10 от 2000 г. (за предсрочно прекратяване 
мандата на съдия от Конституционния съд 
поради подаване на оставка), Тълкувателно 
решение № 13 от 2010 г. по к.д. № 12/2010 г., 
Решение № 1 от 2004 г. по к.д. № 1/2004 г. и 
Решение № 1 от 2006 г. по к.д. № 8/2005 г. 
В становището се изтъква, че нарушаването 
на предвидената „система на ротация“ би 
засегнало правилното конструиране на Съда 
и би довело до произволно съотношение на 
представителите от трите квоти в разрез с 
конституционната повеля. Относно продъл­
жителността на мандата на съдия от Консти­
туционния съд министърът на правосъдието 
обосновава тезата, че тя не е обвързана с 
личността, като „9-годишният мандат може 
да има един или повече носители“. Поддържа 
се, „че без разлика от причините за забавя­
нето на избирането/назначаването на съдия, 
от който и да е от органите по чл. 147, ал. 1 
от Конституцията, естественото закъсняло 
встъпване в длъжност, има за обективна 
последица редуцирането на времето, през 
което избраният/назначеният съдия изпълнява 
длъжността си“.
Висшият адвокатски съвет, Съюзът на юрис-
тите в България и проф. д-р Емилия Дру-
мева споделят тезата на вносителя, че воде­
щият конституционен принцип при даване на 
задължително тълкуване по поставения от 
президента въпрос е този на задължителното 
обновяване на състава на Съда през три годи­
ни, като и в трите становища са развити два 
основни аргумента в тази посока. На първо 
място, се изтъква, че закрепената в § 2 от 
преходните и заключителните разпоредби на 
Закона за Конституционен съд (ПЗР на ЗКС) 
схема за първо обновяване на състава на Съда 
след създаването му предвижда две трети от 
съдиите от първия състав на Съда да имат 
мандат с продължителност, по-малка от 9 го­
дини, като се набляга на обстоятелството, че 
тази разпоредба е приета от Седмото Велико 
народно събрание, макар и функциониращо 
вече като обикновено Народно събрание, т.е. 
застъпват виждане за възможна хипотеза за 
по-кратък мандат на съдия от Съда, за да се 
спази императивното изискване за периодично 
и ритмично обновяване. На следващо място, 
в становищата се излагат доводи, основани на 
практиката на Конституционния съд в Решение 
№ 8 от 2000 г. по к.д. № 9/2000 г., в която се 
посочва, че при предсрочно прекратяване на 
мандата на съдия в Конституционния съд в 
хипотезата на чл. 148, ал. 1, т. 6 от Конститу­
цията избраният/назначеният на негово място 
съдия довършва мандата на починалия съдия, 
а не започва нов 9-годишен мандат. 
В становището на Висшия адвокатски съвет 
е обърнато внимание на „драстичното неза­
читане на принципа на правовата държава“, 
закрепен в чл. 4, ал. 1 от Основния закон, 
от страна на номиниращия субект, който 
със своето бездействие прави невъзможно 
надлежното изпълнение на изискването за 
едновременно обновяване на състава на Съда 
на всеки три години от съответните квоти.
Д-р Благой Делиев прави сравнителен ана­
лиз на няколко европейски законодателства, 
като съпоставя два алтернативни модела, 
относими към конституиране на Конститу­
ционен съд/Конституционен съвет в посоче­
ните държави – наличие на изрична норма за 
периодично обновяване на състава, в който 
случай тя следва да се изпълнява дори на це­
ната на редуциране на индивидуалния мандат 
в случай на предсрочно прекратяване или при 
закъснял избор/назначение, от една страна, 
и от друга – липса на правило за обновяване 
през определен времеви интервал, при което 
положение предвидената продължителност на 
индивидуалния мандат следва да бъде спазена 
във всички случаи. Направен е и обзор на 
дебатите при гласуването на тълкуваните кон­
ституционни разпоредби от Великото народно 
събрание. В правното мнение се застъпва, че 
тълкуваните разпоредби в своята взаимовръзка 
залагат както мандатността на съдиите, така 
и непрекъсваемостта на дейността на Съда 
като взаимно гарантиращи се принципи, 
които заедно осигуряват независимостта на 
конституционната юрисдикция. Отхвърлена 
е възможността номиниращите субекти да 
„изместват момента на последваща ротация 
посредством собствените си бездействия“.