Държавен вестник, бр. 82, 2003 г., стр. 35

Б Р О Й  82
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  35
Молбата трябва да съдържа:
а) информация относно самоличността на
молителя, на детето и на лицето, за което се
твърди, че е прехвърлило или задържало детето;
b) по възможност—рождената дата на детето;
с) основанията, въз основа на които молите-
лят предявява искане за връщане на детето;
d) цялата налична информация за предпола-
гаемото местонахождение на детето и за само-
личността на лицето, при което се предполага,
че се намира детето.
Молбата може да бъде придружена или до-
пълнена със:
e) заверено копие от всяко свързано със слу-
чая  решение или споразумение;
f) удостоверение или заверена декларация,
издадени от централния орган или от друг ком-
петентен орган на държавата, в която детето
има обичайно местопребиваване, или от друго
компетентно лице относно законодателството
на държавата в тази област;
g) всеки друг свързан със случая документ.
Член 9
Ако централният орган, който получи мол-
ба по чл. 8, има основания да счита, че детето се
намира в друга договаряща държава, той неза-
бавно препраща молбата директно на централ-
ния орган на тази договаряща държава и ин-
формира за това молещия централен орган или
според случая молителя.
Член 10
Централният орган на държавата, в която се
намира детето, взема или способства да бъдат
взети всички необходими мерки за осигуряване
на доброволното връщане на детето.
Член 11
Съдебните или административните орга-
ни на договарящите държави следва да дей-
стват бързо в процедурата по връщането на
детето.
Ако сезираният съдебен или администра-
тивен орган не постанови решение в срок от
шест седмици от датата на подаване на молба-
та, молителят или централният орган на замо-
лената държава по своя собствена инициатива
или по искане на централния орган на моле-
щата държава имат правото да поискат да им
бъдат съобщени причините за забавянето. Ако
централният орган на замолената държава
получи отговор, той го изпраща на централния
орган на молещата държава или според слу-
чая—на молителя.
Член 12
Когато детето е било незаконно прехвърле-
но или задържано по смисъла на чл. 3 и от да-
тата на подаване на молбата пред съдебния или
административния орган на договарящата дър-
жава, в която се намира детето, е изтекъл пери-
од от време, по-малък от една година от датата
на незаконното прехвърляне или задържане,
съответният орган разпорежда незабавното
връщане на детето.
Съдебният или административният орган,
дори ако е сезиран след изтичане на периода от
една година, посочен в предходната алинея,
следва да разпореди връщането на детето, ос-
вен ако не се установи, че то се е приспособило
към новата си среда.
Когато съдебният или административният
орган на замолената държава има основание да
счита, че детето е било отведено в друга държа-
ва, той може да спре производството или да
отхвърли молбата за връщане на детето.
Член 13
Независимо от разпоредбите на предход-
ния член съдебният или административният
орган на замолената държава не е задължен
да разпореди връщането на детето, ако лице-
то, институцията или организацията, които
се противопоставят на неговото връщане, ус-
тановят, че:
a) лицето, институцията или организацията,
натоварени с грижата за детето, не са упражня-
вали ефективно родителските права по време
на прехвърлянето или задържането или са дали
своето съгласие, или впоследствие са приели
прехвърлянето или задържането; или
b) съществува сериозна опасност връщане-
то на детето, да го изложи на заплаха от психи-
ческо или физическо увреждане или по всяка-
къв друг начин да го постави в неблагоприятна
ситуация.
Съдебният или административният орган
може също да откаже да разпореди връщането
на детето ако установи, че детето се противо-
поставя на връщането и е достигнало възраст
и степен на зрялост, при които е уместно да се
вземе под внимание и неговото мнение.
При преценка на обстоятелствата, посочени
в този член, съдебните или административните
органи следва да вземат под внимание инфор-
мацията за социалното положение на детето,
предоставена от централния орган или от друг
компетентен орган по обичайното местопреби-
ваване на детето.
Член 14
При преценяване за това, дали е налице не-
законно прехвърляне или задържане по сми-
съла на чл. 3, съдебният или административ-
ният орган на замолената държава може да се
позове директно на правото на държавата на
обичайното местопребиваване на детето и на
съдебни или административни решения, неза-
висимо дали са официално признати в тази
държава, без да се прилага специална процеду-
ра за установяване на това право или за приз-
наване на чуждестранните съдебни решения,
които би следвало да се приложат.