Държавен вестник, бр. 47, 2016 г., стр. 8

СТР.  8	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  47
се иска, могат да встъпят в производството. 
Аргументи в подкрепа на това законодател­
но решение не се съдържат нито в мотивите 
на законопроекта, нито в обсъжданията на 
закона в Народното събрание. Независимо 
от липсата на каквато и да е аргументация, 
няма съмнение, че волята на законодателя 
с приемането на новата алинея 4 на чл. 11 
ЗБН е била да признае правен интерес на 
определена категория акционери на банката, 
чието обявяване в несъстоятелност се иска, 
да участват в процеса. 
Следва да се има предвид, че Законът за 
кредитните институции е приет през 2006 г. 
след решението от 24.11.2005 г. на ЕСПЧ по 
делото „Капиталбанк“ срещу България. С това 
решение съдът единодушно е приел, че в случая 
има нарушение на чл. 6, ал. 1 ЕКЗПЧОС в две 
насоки. Първата е обвързаността на съда от 
акта на БНБ за отнемане на банковия лиценз, 
който по тогава действащия чл. 21, ал. 5 от 
Закона за банките, отм. с § 5 от преходните 
и заключителните разпоредби на ЗКИ (ДВ, 
бр. 59 от 2006 г.), не е подлежал на съдебен 
контрол. Втората причина е представляването 
на банката, чиято несъстоятелност се иска 
от назначени от БНБ квестори. В мотивите 
към решението е прието, че провъзгласеното 
от чл. 6 ЕКЗПЧОС право на достъп до съд и 
състезателен процес предполага възможност 
за ефективно участие на страните в произ­
водството. Тъй като е била представлявана от 
квестори (лица, зависими от другата страна по 
делото – БНБ), банката не е могла да изложи по 
подходящ начин доводите си в хода на процеса 
и да защити интересите си. Същите изводи 
ЕСПЧ прави и в решението си от 2.06.2016 г. 
по дело № 7031/05 г. на Международната банка 
за търговия и развитие срещу България. В 
приетия няколко месеца след постановяване 
на решението по делото „Капиталбанк“ срещу 
България Закон за кредитните институции 
законодателят, съобразявайки се с решението 
и предстоящото приемане на Република Бъл­
гария в Европейския съюз, се е отказал от 
принципа на необжалваемост на актовете на 
БНБ, възприет в Закона за банките, отменен 
със ЗКИ. В чл. 151, ал. 1 ЗКИ е предвиден 
съдебен контрол пред ВАС на решението на 
БНБ за отнемане на банков лиценз, както и 
на други изчерпателно изброени актове на 
Централната банка. В чл. 151, ал. 4 ЗКИ е 
определена възможност със съдебно-счето­
водна и съдебно-икономическа експертиза да 
се оборва и твърдението на БНБ за неплате­
жоспособност на банката с отнет лиценз. Със 
същия закон е създадена и новата разпоредба 
на чл. 11, ал. 4 ЗБН (§ 15, т. 5, буква „б“ от 
преходните и заключителните разпоредби на 
ЗКИ), даваща възможност на акционерите, 
притежаващи над 5 на сто от капитала на 
банката, чиято несъстоятелност се иска, да 
встъпят в процеса по несъстоятелност. Може 
да се приеме, че с този текст законодателят се 
е опитал да се съобрази отчасти и с второто, 
констатирано в решението на ЕСПЧ, нару­
шение на чл. 6 ЕКЗПЧОС – неефективното 
участие на банката, представлявана от назна­
чените от страната в процеса БНБ квестори, 
давайки право на независими представители 
на банката да участват в процеса като трети 
лица. Аргументи в подкрепа на това станови­
ще могат да се намерят и в разпоредбата на 
чл. 118, ал. 1 от Закона за публично предлагане 
на ценни книжа (ЗППЦК). Тази разпоредба 
признава право на процесуална субституция 
на миноритарните акционери, притежаващи 
най-малко 5 на сто от капитала на публично 
дружество. Тези акционери могат да водят 
искове от името на дружеството при без­
действие на управителните му органи, което 
застрашава интересите на дружеството. Та­
кава е и хипотезата при банка, поставена под 
особен надзор или с отнет лиценз. И в двата 
случая ръководството на банката очевидно 
не се е справяло със задълженията си. От 
друга страна, както е прието и в цитираното 
по-горе решение на ЕСПЧ, не би могло да 
се очаква, че назначените от БНБ квестори 
ефективно ще защитават правата на банката 
в производството по обжалване пред ВАС 
на решението за отнемане на лиценза или в 
производството по несъстоятелност, оспор­
вайки наличието на представените от Цен­
тралната банка документи по чл. 9, ал. 2 и 3 
или наличието на условията по чл. 11, ал. 5 
ЗБН. Следователно логично и съобразено с 
решението на ЕСПЧ е решението на законо­
дателя да даде възможност на акционерите, 
притежаващи над 5 на сто от капитала на 
банката, чиято несъстоятелност се иска, да 
участват на свое собствено основание в про­
цеса по несъстоятелност.
Безспорно е, че както и останалите участ­
ници в това производство своите права 
акционерите могат да упражняват само в 
рамките на процеса за несъстоятелност на 
банката. Те биха могли да оспорват само 
наличието на предпоставките по чл. 13, ал. 1 
ЗБН – надлежно искане на БНБ и влязло в 
сила решение за отнемане на лиценза на бан­
ката. Конституционно прогласените права на 
равенство на страните в процеса и на защита 
във всички стадии на процеса (чл. 121, ал. 1 
и чл. 122, ал. 1 от Конституцията) в случая 
биха намерили проявление чрез осигуряване 
право за встъпилите акционери да обжалват 
решението на съда, с което не са възприети 
техните доводи за липса на предпоставките 
по чл. 13, ал. 1 ЗБН. 
Това право по обем е различно от пра­
вото, което имат акционерите да оспорват 
законосъобразността на решението на БНБ 
за отнемане на лиценза на банката пред