Държавен вестник, бр. 51, 2016 г., стр. 34

СТР.  34	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  51
ред е установено, че потребностите от легла 
за болнично лечение и различните по вид и 
ниво на компетентност медицински дейности 
са задоволени на територията на определена 
област, новосъздадените в същата област 
болници не могат да сключват договори с 
НЗОК, т.е. ограничава се възможността им 
да конкурират заварените „стари“ играчи на 
пазара на здравни услуги за усвояване на 
създадения чрез механизмите на здравното 
обществено осигуряване финансов ресурс.
Наистина Конституцията не изключва 
възможността за държавно регулиране на 
икономическата дейност, което по отноше­
ние на осигуряване на здравеопазването и 
контрола върху здравните заведения дори е 
задължително (чл. 52, ал. 3 и 5). Във връзка 
с това въвеждането на законови ограничения 
на стопанската инициатива, инвестиционната 
дейност и пазарната конкуренция е допустимо, 
но само когато е оправдано, с оглед принципа 
на чл. 4, ал. 1, изр. 1 от Конституцията, за да 
бъдат защитени други висши конституцион­
ни ценности. В случая по чл. 37а ЗЛЗ обаче 
такава легитимна цел липсва. На практика 
разпоредбата възражда и претворява оказа­
лите се непродуктивни идеи на плановото 
стопанство, присъщи на друг тип общество, 
при което икономическата дейност се ад­
министрира от държавата, а не се развива 
съобразно свободното търсене и предлагане 
на стоки и услуги. НЗК се създава на базата 
на количествени показатели и може да послу­
жи единствено като статистически ориентир 
на НЗОК за моментна оценка на здравните 
нужди на гражданите с оглед на оптималното 
изразходване на публичните средства. Този 
ориентир е преходен и нестабилен, предвид 
миграцията на населението, дори и само в 
пределите на страната, състоянието, динами­
ката и диференциацията на самите здравни 
кадри, съществуващата болнична база и т.н. 
Затова главното предназначение на НЗК 
следва да се търси в осигуряването на мини­
малните стандарти за достъпна и безплатна 
медицинска помощ в съответната област, но 
не и като оправдание за неравно третиране 
на стопанските субекти само на основата на 
разликата в момента на учредяването им, т.е. 
за привилегироване на владеещите пазара за 
сметка на нововъзникналите конкуренти. В 
този смисъл значението на НЗК не може да 
се абсолютизира, а още по-малко да служи 
като предпоставка за рестрикции. 
Според нас НЗК не трябва да се възприема 
като средство за институционализиране на 
статуквото, и което е още по-лошо – като 
преграда за развитието на различните меди­
цински дейности в рамките на отделна област, 
без да се съобразява, че правото на здравно 
осигурения гражданин да избира болнично 
заведение не е и не може да бъде ограни­
чавано нито на територията на страната, 
нито в рамките на Европейския съюз, чийто 
член е Република България (вж. Директива 
2011/24/ЕС на Европейския парламент и 
на Съвета от 9.03.2011 г. за упражняване на 
правата на пациентите при трансгранично 
здравно обслужване). Във връзка с това се 
изкушаваме да илюстрираме бъдещите не­
благоприятни последици от прилагането на 
чл. 37а ЗЛЗ. Например инвеститор, който 
създава ново болнично заведение с отгова­
ряща на върховите световни стандарти тех­
ника и висококвалифицирани специалисти, 
се оказва абсолютно неоправдано лишен от 
възможност да кандидатства и се конкурира 
за достъп до ресурса на НЗОК само защото 
има статуса на новосъздадено медицинско 
образувание. 
Подлежащата на конституционен контрол 
норма без легитимно основание ограничава 
и избора на осигурените пациенти на най-до­
брото здравно заведение, защото автоматично 
изключва онези икономически субекти, на 
които предварително е забранено да сключват 
договор с НЗОК, дори и да предлагат по-ка­
чествена здравна помощ. Като облагодетелства 
заварените лечебни заведения за срока на 
действие на НЗК, оспореното законодателно 
решение не допуска на пазара на здравните 
дейности никакви нови изпълнители, дори 
да предлагат несравнимо по-високо качество, 
по-ниски цени и изобщо значително по-бла­
гоприятни условия както за потребителите, 
така и за НЗОК като орган, който управлява 
публичен финансов ресурс.
Не сме съгласни с тезата на мнозинството, 
че чрез оспорената разпоредба държавата 
изпълнява задължението си да осигури на 
гражданите достъпна и безплатна медицинска 
помощ като елементи на тяхното основно 
право на здраве, защото установеното сред­
ство обективно ги лишава от възможност за 
достъп до по-качествено лечение и постигане 
на по-високи стандарти на здравните услуги. 
В действителност разпоредбата на чл. 37а ЗЛЗ 
не само не закриля инвестициите, необхо­
дими за осигуряване на качествено здравно 
обслужване на гражданите, както повелява 
чл. 19, ал. 3 от Конституцията, но обективно 
ги препятства. Не споделяме и виждането, 
че в случая се конкурират два конституцион­
ни принципа – от една страна, защитата на 
здравето на хората, а от друга – икономиче­
ската свобода на стопанските субекти. Още 
по-малко можем да се съгласим с мнозин­
ството, че тези два принципа могат да бъдат 
противопоставяни на основата на съотноше­
нието между легитимна цел, ограничително 
средство и съразмерност на ограничението. 
В своята цялост закрилата на здравето на