Държавен вестник, бр. 1, 2007 г., стр. 83

Б Р О Й  1
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  83
—определяне на отрицателния въртящ мо-
мент, необходим за работа на двигателя при чес-
тотата на въртене на празен ход и при изходна
честота на въртене, и линейно интерполиране
между тези две точки.
2.3. Примерна процедура за получаване на не-
нормирани стойности
Пример за получаване на ненормирани стойнос-
ти за следната тестова точка:
% честота на въртене = 43;
% въртящ момент = 82 .
При наличие на следните стойности:
изходната честота на въртене = 2200 min-1
честота на въртене на празен ход = 600 min-1
получаваме:
действителна честота на въртене = nref =
= (43.(2200—600)/100) + 600 = 1288 min-1
действителен въртящ момент = (82.700/100) =
574 Nm, където максималният въртящ момент, от-
белязан на изобразената крива при 1288 min-1, е
700 Nm.
3. Провеждане на изпитване за измерване на
емисиите
По искане на производителя може да се проведе
едно пробно изпитване с цел двигателят и изпуска-
телната уредба да бъдат приведени до условията за
изпитване преди изпитвателния цикъл.
Двигателите, които работят с природен газ или
с втечнен нефтен газ (NG и LPG), трябва да са раз-
работени чрез използване на изпитване ЕТС. Дви-
гателят трябва да работи в продължение на най-
малко два цикъла ЕТС, докато емисиите от CO,
измерени при един цикъл ЕТС, не надхвърлят с
повече от 10 % емисиите от CO, измерени при пред-
ходния цикъл ЕТС.
3.1. Подготовка на филтри за вземане на проби
(когато е приложимо)
Не по-малко от един час преди изпитването
всеки филтър се поставя в затворен съд на Петри,
който е защитен от прах и замърсяване и се поста-
вя в измервателна камера с цел стабилизиране. След
края на времето за стабилизиране всеки филтър се
претегля и теглото на тарата се записва. След това
филтърът се поставя в затворен съд на Петри или
в запечатан филтродържател до неговото изпитва-
не. Филтърът се използва в рамките на 8 h от из-
важдането му от измервателната камера. Когато
филтърът не се използва през следващите 8 h след
изваждането му от измервателната камера, той се
привежда до работна температура и преди да се
използва, се записва отново масата на тарата.
3.2. Поставяне на измервателното оборудване
Апаратурата и сондите за вземане на проби се
поставят в съответствие с изискванията. При из-
ползване на система за разреждане на целия поток
отработили газове към тази система се свързва из-
пускателната тръба.
3.3. Задействане (включване) на двигателя и на
системата за разреждане
Системата за разреждане и двигателят се включ-
ват и подгряват, докато всички температури и на-
лягания се стабилизират при максималната мощ-
ност в съответствие с препоръката на производи-
теля и добрата техническа практика.
3.4. Включване на системата за вземане на про-
би от частици (само за дизелови двигатели)
Системата за вземане на проби от частици се
включва и стабилизира режим на празен ход. На-
чалното ниво на частиците във въздуха за разреж-
дане може да се определи чрез преминаване на
въздуха за разреждане през филтрите за частици.
Когато е използван филтриран въздух за разрежда-
не, може да се извърши едно измерване преди или
след изпитването. В случай че разреденият въздух
не е филтриран, измерванията могат да се напра-
вят в началото и в края на цикъла и получените
стойности да се осреднят.
Системата за разреждане и двигателят се
включват и подгряват, докато всички температу-
ри и налягания се стабилизират в съответствие с
препоръките на производителя и добрата техни-
ческа практика.
В случай на периодична регенерационна пос-
ледваща обработка по време на подгряването на
двигателя няма регенерация.
3.5. Регулиране на системата за разреждане
Дебитите на системата за разреждане (пълно
или частично разреждане) се регулират така, че да
се отстрани водният кондензат в системата и да се
получи максимална температура на филтрираща-
та повърхност, по-ниска или равна на 325 K (52 °C)
(виж т. 2.3.1(DT) на приложение № 9).
3.6. Проверка на анализаторите
На анализаторите на емисиите се извършва ка-
либриране на нулата и еталониране. Когато се из-
ползват камери за проби, те се обезвъздушават.
3.7. Процедура за стартиране на двигателя
Стабилизираният двигател се задейства с помощ-
та на пусково устройство (стартер) серийно произ-
водство или с динамометричен стенд, в съответст-
вие с препоръчаната от производителя процедура в
инструкцията за експлоатация. По избор изпитва-
нето може да започне непосредствено от фазата на
предварителна подготовка за условията на изпитва-
не, без да се изключва двигателят, когато той дос-
тигне до честота на въртене на празен ход.
3.8. Изпитвателен цикъл
3.8.1. Последователност на изпитването
Последователността от изпитателните процеду-
ри започва, когато двигателят е достигнал честота
на въртене на празен ход. Изпитването се провежда
съгласно стандартния цикъл, описан в т. 2. Управ-
ляващите сигнали за регулиране на честотата на вър-
тене на двигателя и на въртящия момент се подават
при честота минимум 5 Hz (препоръчително 10 Hz).
Получаваните данни за честотата на въртене и за
въртящия момент на двигателя се записват най-мал-
ко един път в секунда в продължение на изпитател-
ния цикъл, а сигналите могат да се филтрират с по-
мощта на електронни устройства.
3.8.2. Измерване на газови емисии
3.8.2.1. Система за разреждане на целия поток
При пускане на двигателя или в началото на
последователно извършваните изпитания, когато
цикълът започва непосредствено с предварителна-
та подготовка за изпитване, оборудването за из-
мерване се задейства едновременно със: