Държавен вестник, бр. 95, 2018 г., стр. 28

СТР.  28	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  95
на правосъдието, министъра на отбраната, 
главния прокурор, Висшия съдебен съвет, 
Висшия адвокатски съвет. 
Отправена е покана да предложат писмени 
становища до Съюза на юристите в България, 
Съюза на съдиите в България, Българската 
съдийска асоциация, Асоциацията на българ-
ските административни съдии, Асоциацията 
на прокурорите в България, Камарата на 
следователите в България. 
Поканени са да дадат писмено правно мне-
ние по предмета на делото проф. д-р Васил 
Мръчков, проф. д-р Емил Мингов , проф. д-р 
Красимира Средкова, проф. д-р Пенчо Пенев, 
проф. д-р Снежана Начева.
Постъпилите по делото становища и правни 
мнения се разделят на две групи. 
Първата група, която включва министъра 
на отбраната, Върховния административен съд, 
Висшия адвокатски съвет, Съюза на юристите 
в България, Съюза на съдиите в България и 
Камарата на следователите в България, спо-
делят и допълват доводите в искането, което 
намират за основателно.
 Втората група становища и правни мнения, 
която включва Министерския съвет, минис-
търа на правосъдието, Висшия съдебен съвет, 
главния прокурор, проф. д-р Емил Мингов, 
намират искането за неоснователно. 
 Останалите конституирани заинтересова-
ни институции и поканени да дадат правно 
мнение по делото не са депозирали писмени 
становища.
 Съдът, като обсъди доводите в искането и 
в допълнителните съображения на вносителя, 
постъпилите по делото писмени становища 
и правни мнения, както и относимата прав-
на уредба, за да се произнесе, взе предвид 
следното: 
 Предмет на оспорване е чл. 225, ал. 3 от 
Закона за съдебната власт, по силата на който 
паричното обезщетение при освобождаване от 
длъжност не се изплаща до приключване на 
наказателното, респ. дисциплинарното, про-
изводство в случаите, когато съдия, прокурор 
или следовател е привлечен като обвиняем за 
извършено умишлено престъпление или по 
отношение на него е образувано дисципли-
нарно производство. В тази редакция разпо-
редбата действа още от приемането на ЗСВ 
през 2007 г. (ДВ, бр. 64 от 7.08.2007 г.), като 
по нейното прилагане не е имало неяснота и 
потребност от промяна.
Според чл. 225, ал. 1 ЗСВ при прекратява-
не на служебното правоотношение съдиите, 
прокурорите и следователите с повече от 10 
години стаж на такава длъжност имат право 
на еднократно парично обезщетение в размер 
на толкова брутни месечни възнаграждения, 
колкото прослужени години имат в органите 
на съдебната власт, но не повече от 20. Зако-
нодателят е предвидил в чл. 229 ЗСВ, че за 
неуредените в съответния раздел въпроси се 
прилага Кодексът на труда.
 Историческият преглед по въпроса за 
обезщетенията на работещите по съдебно 
ведомство, респ. в съдебната власт, разкрива, 
че подобен вид плащане при прекратяване 
на правоотношението (освобождаване от 
длъжност, уволнение) е съществувало още 
при действието на Търновската конституция. 
Законът за устройството на съдилищата от 
1926 г. (ДВ, бр. 226 от 22.01.1926 г.) в чл. 127 
предвижда, че длъжностните лица по съдебно 
ведомство, които са навършили 60-годишна 
възраст и имат най-малко 30-годишна служба, 
получават при уволнение, освен по дисципли-
нарен ред (чл. 141), възнаграждение в размер 
на една годишна заплата с всички бюджетни 
прибавки.
Законът за устройство на съдилищата от 
1934 г. (ДВ, бр. 182 от 12.11.1934 г.) в чл. 136 
при същата възраст и прослужено време от-
режда при уволнение на длъжностни лица по 
съдебно ведомство, освен по дисциплинарен 
ред – плащане в размер на половин годишна 
заплата, с всички бюджетни прибавки. Длъж-
ностните лица, прослужили по-малко време, 
получават при уволнение възнаграждение 
съгласно Закона за държавните служители и 
Закона за бюджета на държавата. 
В Закона за устройство на съдилищата от 
1976 г. (ДВ, бр. 23 от 19.03.1976 г.) отсъства 
конкретна правна уредба, но се препраща 
към Кодекса на труда (чл. 220 – 222) при 
прекратяване на правоотношението или при 
отзоваване на съдия.
В Закона за съдебната власт от 1994 г. 
(ДВ, бр. 59 от 22.07.1994 г. – отм., бр. 64 от 
7.08.2007 г.) правната уредба се съдържа в 
чл. 139г (ДВ, бр. 133 от 1998 г.). Разпоредбата 
на чл. 139г, ал. 1 е идентична с действащия 
чл. 225, ал. 1 ЗСВ, а в чл. 139г, ал. 3 се посоч-
ва: „В случаите на повдигнато обвинение за 
умишлено престъпление или на образувано 
дисциплинарно производство поради тежко 
нарушение или системно неизпълнение на 
служебните задължения, както и при действия, 
които накърняват престижа на съдебната власт, 
обезщетението не се изплаща до приключ-
ване на наказателното или дисциплинарното 
производство.“
В рамките на българското законодателство 
изплащане на обезщетение при прекратяване 
на правоотношението с работник или слу-
жител (държавен служител) е предвидено в 
Кодекса на труда (КТ), Закона за държавния 
служител (ЗДСл), Закона за Министерство-
то на вътрешните работи (ЗМВР), Закона за 
отбраната и въоръжените сили на Република 
България (ЗОВСРБ), Закона за Националната 
служба за охрана (ЗНСО), Закона за Държавна 
агенция „Национална сигурност“ (ЗДАНС).